DAN Sl. Rangifer. 
Fremdeles tilhører dette Distrikt 2 noget isolerede Arealer, 
nemlig Kvikne-Distriktet, der strækker sig paa begge Sider af 
Kviknebygden (mod Vest over Fjeldpartiet østenfor Knudshø, 
og mod Øst over Fjeldene mod Holtaalen og Guldalen); der- 
næst Østerdals-Distriktet paa Glommens Østside fra Rendalen 
til henimod Fæmundsø. I Kvikne er Stammen svag, men større 
i Østerdals-Distriktet, hvor der dræbes henimod 100 Stk. aarlig 
(især i Øvre Rendalen). 
Antallet af dræbte Vildren har i de senere Aar været 
større end i noget af de foregaaende, eller omkr. 1200 til 1600 
Stk. aarlig: 
MOT var Antallet . ++ - 11381 Stk. 
- 1908 y— at NS NG SIE 
- 1909 058 MN STAR 
- 1910 — LO57 > 
De fleste af disse (eller over Halvdelen) falder paa Jotun- 
heimens Distrikt (Fjeldene i Vaage, Lesje og Lom, samt paa 
Fjeldene ud mod Sognefjorden); et Par Hundrede falder paa 
Romsdals- Distriktet (især Sundalen). løvrigt dræbes omkr. 100 
Stk. paa Hardangervidden med Hallingdalsfjeldene, og et lig- 
nende Antal paa Østerdalsfjeldene". 
2. Den nordlige Stamme. Endnu ved Begyndelsen 
af 1800-Aarene var Vildrenen udbredt over store Strækninger 
af Finmarkens Indre, lige fra Grændse-Jakobs-Elv (paa Pasvig- 
Halvøen) til Fjeldene omkring Karasjok, Anarjok og Kouto- 
keino, og videre sydover langs hele Fjeldryggen mellem Norge 
og Finland. Især var den talrig overalt paa Javrisduoddar, 
eller de udstrakte Fjeldvidder, som begynder Syd for Kouto- 
keino Kirkested. 
Et sikkert Vidne om Vildrenens store Udbredelse i disse 
Tider er de talrige Dyregrave, hvoraf endnu findes mange 
Spor, især i Kystegnene; og endnu langt op i 1800-Aarene 
anvendtes til Fangst af Vildren Snarer, tvundne af fine Furu- 
rødder (Tæger), der stilledes i Kanterne af de store Myrer, 
eller i deres Veie i Skovene. 
1 Antallet kan dog variere betydelig inden hvert Distrikt i de for- 
skjellige Aar. 
