Fam. Cervidae. 556 
findes ogsaa enkelte Knogler af Fjeldfugle, saasom af de 2 
Ryper (Lagopus lagopus og L. mutus) og af Heilo (Charadrius 
pluvialis), samt af Ørret (Salmo eriox). Desuden er Redskaber 
fundne af Flint og Skifer, foruden enkelte af Jern; de sidste 
maa antages at have tilhørt et senere indvandret Jægerfolk. 
Knogler og Horn har vist sig at tilhøre samme Race, som 
den nuværende skandinaviske Fjeldren, men Individerne har 
været større og Hornene sværere end i Nutiden. 
Det er sandsynligt, at Renflokkene har været drevne ud i 
Vandene, hvor de har været standsede ved udspændte Liner 
og derpaa slagtede; talrige Dyregrave findes ogsaa spredte over 
Vidderne paa Steder, hvor Renerne havde sin Vandring (Grieg 
1911). 
Tamrenen i Norge. Den norske Tamren pleier at være 
mindre end Vildrenen og de finske og sibiriske Tamrener". 
Renskjøtsel har været drevet i Skandinavien allerede i 
urnordisk Tid, hvad der fremgaar af de nordiske Bestanddele 
af Lappernes Ordforraad vedrørende Renskjøtselen, og det er 
ikke usandsynligt, at der allerede dengang var Nordboer, som 
eiede Rener og lod disse vogte af Lapperne, som allerede 
kjendte og drev Renskjøtsel før deres Indvandring til Skandi- 
navien (K. Nielsen 1910). 
Den mægtige Nordlænding Ottar (Othere), som i det Øde 
Aarh., eller paa Harald Haarfagres Tid, boede i Leden sønden- 
for Tromsø*, beretter (i en Meddelelse til Kong Alfred den 
Store af England) som Bevis paa sin Magt og Rigdom, at 
han endnu eiede 600 usolgte tamme Rener, foruden 6 Lokke- 
rener; de sidste ansaaes som særlig værdifulde. 
Foruden i Finmarken har ogsaa i Østerdalsfjeldene alle- 
rede fra gammel Tid af været drevet Renskjøtsel, og endnu ved 
Midten af 1700-Aarene underholdtes her Rener lige ned til Solør. 
" En Varanger-Ren veier i Kjødvægt (uden Hoved, Fødder og Indvolde) 
= ] g N > / 
som oftest omkr. 60 Kg. (hos en Enare-Ren er den tilsvarende Vægt gjerne 
omkr. 85—90 Kg.).  Undertiden kan dog ogsaa hos os findes udsædvanlig 
53) 5 g > 
store Dyr; en Hornkrone fra Syd-Varanger, omtalt af Prof. Friis i 1876, 
havde 62 Spidser. 
* Ifølge G. Storms Antagelse ved Lenvik. 
