Fam. Cervidae D3NS 
Hvor Tamrenerne er overladte til sig selv, kan de trække 
i alle de Retninger, hvorfra Vinden blæser, indtil de møder 
en naturlig Hindring, saasom en Elv eller et Vand, en trang 
Dal, en Styrtning, Skovranden, eller lign. Finder de her Føde 
nok, standser de gjerne straks. 
Ofte standser de ogsaa, om en Luftforaudring er ivente, 
eller de kan gaa helt med Vinden en Dag eller to, før Vinden 
vender. 
Enkelte Omstændigheder kan dog bringe dem til at gjøre 
længere Udflugter. Paa varme Sommerdage søger de gjerne, 
ligesom Vildrenen, op paa Fjeldtoppene eller ud paa Fonnerne 
for Insekternes Skyld; og er Føden om Vinteren knap eller 
nediset, kan den ligeledes streife vidt omkring for at finde 
Mosen. Ligesaa udøver Sop om Høsten en mægtig Tiltrækning, 
og de kan vandre langt for at finde denne (N. Botnen, 
Kviteseid 1909). 
Ligesom Tamrenen i Finmarken vænner de sydlige Tamren- 
Stammer sig hurtig til at følge de samme Veie, og søge til- 
bage til de samme Beitepladse, hvorhen de engang er drevne 
af sine Vogtere. Har de engang lært denne Vei, driver de 
gjerne af sig selv i denne Retning (saasom fra Vinterhavnen 
til Sommerhavnen), selv om Vinden kan være dem ugunstig. 
[dethele er Vanens Magt hos Tamrenen overordentlig stærk; 
har en Renhjord vænnet sig til fortrinsvis at søge Føde i en 
bestemt Del af Fjeldet, undertiden lavt, undertiden høit, gaar 
den gjerne altid tilbage hertil, naar dette er den muligt. 
Det samlede Antal Tamrener i Norge kan maaske for 
Tiden ansættes til omkr. 150000 Stk., hvoraf omkr. 100000 
Stk. i Finmarken, 10000 Stk. i Tromsø Amt og Nordland, 
10000 Stk. i Trondhjems-Amterne, og omkr. 30000 Stk. i de 
sydlige Fjeldegne. 
