Fam. Suidae. D40 
1. Sus serofa, Lin: 1758. 
Vildsvin. 
1758. Sus scrofa (aper), Lin. Syst. Nat. Ed. X, Tom. I, p. 49 
(Holm. 1758). 
Artsm. Totall. omkr. 1.5 Meter, Høiden over Skuldrene 0,8 
Meter.  Craniets L. 420—470 mm. 
Farven brunsort med enkelte graahvide Dækhaar, især paa Ho- 
vedet; de krusede Bundhaar lysbrune. 
Smaa Unger har lyse og mørke Længdestriber. 
I Norge uddød som vild: levende i Tiden omkring Stenalderen 
paa Jæderen. 
S. scrofa (aper, den vilde Form) har en vid Udbredelse i 
Mellem- og Syd-Europa, over Lille-Asien og Persien, og i Mellem- 
Asien hen til Amurfloden, ligesom den forekommer i Nord-Afrikas 
Middelhavs-Lande. I Indien optræder en nærstaaende Art, S. 
cristatus, Wagn. 1839. 
I Europa har den tidligere havt en større Udbredelse end i 
Nutiden; paa de Britiske Øer er den uddød i det 17de Aarh,; i 
Danmark, hvor den var talrig i ældre Stenalder, har den holdt 
sig til Begyndelsen af 1800-Aarene. I Sverige findes dens Lev- 
ninger i Skanes Torvmoser og i Stenalders-Bopladse i Mellem- 
Sverige (som hos os paa Jæderen), og den er idethele uddød 
her paa samme Tid som Urokse og Bison; dog antages det som 
en Mulighed, at den har levet paa Øland endnu i 1600-Aarene 
(Nilsson 1847). 
Som halvvild holdes den for Tiden i Parker paa mange 
Steder i Mellem- og Vest-Europa. 
S. scrofa aper er sandsynligvis Stamfader til den oprindelige 
Form af Tamsvinet ($S. palustris, Riitim. 1861). 
Udbredelse.  Vildsvinet har levet i Norge i den varme 
Stenalders-Periode (Tapes-Tiden), men er sandsynligvis uddød 
hos os som vild Art allerede i forhistorisk Tid. 
I 1907 blev Knogler og Tænder fundne i Vistehulen oven- 
for Stavanger, en Boplads fra ældre Stenalder, sammen med 
talrige Rester af Pattedyr, Fugle, Fiske og Muslingskaller, 
