565 Sl. Balaenoptera. 
Fjordene; skjønt den sandsynligvis er sparsommere i Skagerrak 
end udenfor Vestkysten, er den flere Gange truffet i Christi- 
aniafjorden, og jevnlig er her Smaahvaler iagttagne, som 
maa antages at have tilhørt denne Art. Et yngre Individ (en 
halvvoksen Hun, med en Længde af 4'/> Meter) fangedes 13de 
September 1878 lige udenfor Christiania. 
Ydre Char. Den er den mindste af vore Bardehvaler, 
kjendelig i Søen ved sin forholdsvis høie og krumme Rygfinne, 
der ser ud «som et bøiet Horn», ved det hvide Baand tvers- 
over Lufferne, og ved de eulhvide Barder med hvidagtige 
Trevler. 
Dens almindelige Størrelse er omkr. 27 Fod (omkr. 8: 
Meter), men Exemplarer kan findes med en L. af 33 Fod 
(eller henimod 10!/» Meter). 
Bardernes Antal er omkr. 300. Hos en drægtig Hun 
(Varangerfjorden 1910) var Antallet af egentlige Barder 290 
(foruden en Del smaa, korte og smale Barder fortil og bagtil, 
som er stillede i flere Rækker); deres største Længde var omkr. 
200 mm. 'Trevlerne naaede sin største Længde (omkr. 160 mm.) 
midt paa Siderne af de længste Barder (Chria. Mus.). 
Haarenes Antal paa Snuden er hos denne Art færre end 
hos de større Bardehvaler, eller mellem 30 og 60 (Japha 1911); 
Bugfurernes Antal er mellem 50 og 60. 
Fangst. Allerede siden Middelalderen har denne Art 
været Gjenstand for Fangst i enkelte Fjordbunde med trangt 
Indløb (Vaage) i Bergens Skjærgaard, saasom Skogsvaag, Telle 
vaag, Østfjordspollen, Glesvær, Florevaag, og flere «Kvalvaage 
hvoraf dens Navn Vaagehval. 
Den bedste af disse Poller har altid været Skogsvaag; at 
et gammelt Brev fra 1300-Aarene fremgaar, at Biskoppen I 
Bergen havde gjort Hvalfangsten i Skogsvaag til Bispestolens 
Eiendom (Armauer-Hansen 1887). 
I disse Hval-Vaage har Fangsten lige op i vor Tid fore 
gaaet paa den samme oprindelige Maade som i Aarhundreder, 
idet Hvalerne dræbtes ved en Blodforgiftning, der paafortes 
dem ved rustne Jernpile, som blev udskudte fra gammeldagse 
