Fam. Balaenopteridae. DTO 
Farven oventil graasort, Undersiden oftest hvid (med svag Farve- 
grændse), Finnernes Underside hvid. Venstre Underkjæve % Regelen 
mørk (af Ryggens Farve), høire Underkjæve hvid. 
Gamle Individer er næsten ensfarvet graaagtige saavel paa Under- 
som paa Oversiden. 
Rygfinnen liden, svagt buet, ligger bag Vertikalen fra Anus: 
Brystfinnerne korte, L. omtr. 9 Gange i Totall. 
Barderne blygraa, mere eller mindre hvidstribede; de forreste paa 
høire Side oftest helt hvide. Trevlerne gulhvide. De længste Barder 
(uden Trevler) omkr. 900 mm. 
Hvirvel-Antal: OC. 7; D. 15 (14—16); L. 14 (—15); Ca. 25 
(24—26) = 60—63. 
Langs hele Kystlinien op til Varangerfjorden, mere eller mindre 
stationær: talrigst under de store Nildefiskerier og Indsig af Lodde. 
B. physalus er udbredt over den største Del af det nordlige 
Atlanterhav ned til Azorerne (eller længere mod Syd). 
Den forekommer mere eller mindre talrig langs alle Vest- 
Europas Kyster, og er den eneste Bardehval, som nogenlunde 
regelmæssig viser sig i Middelhavet, hvor den er truffet lige ind 
i Adriaterhavet; den findes fremdeles ved Atlanterhavs-Øerne, og 
ved Nordvest-Afrikas og Nord-Amerikas Kyster. 
Da dens Føde er blandet (Plankton og Fiske), er den mindre 
afhængig af de store Havstrømme end flere andre Bardehvaler, 
og dens Vandringer er sandsynligvis derfor noget kortere. 
Ved New-Foundland pleier de største Fangster at gjøres i 
August, men den kan her træffes, ligesom ved Europa, næsten til 
enhver Aarstid. Ved Grønland antages den at være en almin- 
delig Sommergjæst saavel i Davis-Strædet, som ved andre Dele 
af Vestkysten. 
Ved Island kan den iagttages allerede i Marts, ofte paa Træk 
nordover, men træffes her i størst Antal om Sommeren, og bliver 
atter sparsommere mod Høsten; om Vaaren er Individerne gjen- 
nemgaaende smaa og magre, om Høsten store, indtil 70 Fod 
lange og derover. Ligeledes træffes den ved Spitsbergen og 
Beeren Eiland i saa stort Antal, at den ogsaa her er Gjen- 
stand for regelmæssig Fangst; endelig forekommer den i Kara- 
havet i Sommermaanederne, og sandsynligvis ogsaa til andre 
Aarstider. 
Ved Sveriges Kattegat-Kyst viser den sig hvert Aar; men 
ved Danmarks Kyster er den væsentlig blot kjendt gjennem 
spredte, strandede Individer. Ft Expl. er strandet ved Sjælland 
I 1841, og enkelte ved Jyllands Østkyst ned til Veilefjord (1888 
