Fam. Balaenopteridae. DTS 
Udaandingen er ledsaget af en hørlig Lyd; er man Hvalen 
nær, høres denne som et stønnende Skrig, men i længere Af- 
stand høres blot en kort, skarp Hvislen. Hos de store Fin- 
hvaler (Fangstmændenes Langrør) er denne Udaandingslyd 
især stærk, ligesom los Knølen. 
Blodtemperaturen er hos Finhvalen, ifølge en Maaling (i 
Musklerne) af Guldberg, omkr. 35,4" QC. 
Finhvalen er af livligt Temperament, og kan undertiden 
være farlig under Fangsten; saarede Finhvaler har ikke sjelden 
sat sig til Modværge og angrebet Baadene, og bragt Folkene 
i Fare. Undertiden har Fangstskibene selv lidt saa alvorlig 
Skade ved Sammenstødet, at de er gaaede tilbunds. I Juni 
1890 rendte ved Sørvær en saaret Finhval Hovedet tvers 
gjennem Skibets Side, og naaede ind til Maskinrummet; faa 
Minutter efter var saavel Hval som Skib forsvundet, og Mand- 
skabet blev blot med Vanskelighed reddet. I Juli 1896 for- 
ulykkede ligeledes et Fangstskib udenfor Jarfjord efter Sam- 
menstødet med en Finhval. Den stødte med Hovedet Hul i 
Fartøiet, saa Blodspruten stod høit, og Fartøiet sank. | 
Er Finhvalen blot saaret, kan den trække Fartøiet timevis 
afsted med en Fart saa stor, at Maagerne kan have ondt ved 
at følge efter; herunder er hele Ryggen og Hovedets Overside 
i lange Stunder synlige over Vandskorpen. I Juli 1886 slæbte 
en stor Finhval Fartøiet med sig i 2 Døgn under stormfuldt 
Veir udenfor Vardø, og var endnu kraftig, da den fik Døds- 
skuddet den Sdie Dag. En Finhval, som i September s. Å. 
blev anskudt udenfor Murmankysten, havde netop begyndt at 
slæbe Fartøiet, da dette fik Assistance af en anden Fangstbaad; 
i 2 Timer gik det nu med fuld Fart forover med begge Fartøier 
paa Slæb, skjønt disse bakkede af fuld Kraft, inden Hvalen 
endelig var udmattet. 
Dødskampen kan være tung og langvarig; i lange Stunder 
kan den ligge væltende sig paa Siden eller paa Ryggen, naar 
Harpunen har truffet uheldig. 
Har Granaten saaret Lungerne, vil Sprøiten være blod- 
blandet, og Saaret pleier da at være dødeligt. Undertiden er 
det udsprøitede Blod coaguleret, og flyder i smaa Stykker om 
paa Søen, hvor det fortæres med Begjærlighed af Havhesterne 
