587 SL. Balaenoptera. 
af disse Sværme berører Irland og Hebriderne, hvor enkelte Indi- 
vider kan fanges i Juni. 
Ved Norges Nordkyst indfinder den sig oftest i Mai eller 
Begyndelsen af Juni, opholder sig her og i Havet omkring Beeren 
Eiland og søndenfor Spitsbergen i Sommermaanederne, og drager 
om Høsten atter mod Vest. 
At dens Vandringer strækker sig fra den ene Verdensdel til 
den anden, kan bevises deraf, at Harpuner af amerikansk Op- 
rindelse er flere Gange fundne fæstede i Blaahvaler, som er fan- 
gede ved Island og Finmarken, ligesom en Blaahval er fanget 
ved Island Sommeren 1886, hvori en afbrudt Granatharpun (fra 
foregaaende Aar) fra Finmarken. 
Enkelte Expl. er kjendte fra Sveriges Vestkyst; en ung Han, 
der strandede nær Göteborg i 1865, er af Malm beskrevet som 
en ny Art, B carolinae, Malm 1866. 
Flere Expl. er strandede ved Nordsøens Bredder; ved de 
Britiske Øer viser den sig under Træktiderne udenfor de yderste 
Øgrupper,' og er Gjenstand for Fangst saavel ved Hebriderne som 
ved Irlands Vestkyst. Allerede tidlig kjendes her strandede In- 
divider; det første af denne Art, hvorom vi har sikker Kundskab, 
strandede i Firth of Forth i 1692, og beskreves udførlig af Sib- 
bald. I Juli 1873 strandede ligeledes et Expl. i den Biscayiske 
Bugt. 
I Sydhavet og paa Amerikas Pacifik-Kyst findes en eller flere 
Arter «Blaahval», der staar nær (eller muligens er identiske med) 
Nord-Atlanterhavets B. musculus (saasom B. sulphurea, Cope 1869, 
i Nord-Pacifik, og B. indica, Blyth 1859, i Syd-Pacifik). 
Udbredelse. Blaahvalen indfinder sig i Regelen aarlig, 
mere eller mindre talrig, udenfor Finmarkens Kyster, ledet af 
de Havstrømme, som fører dens Hovednæring hos os, Plankton- 
Crustaceerne, under Land. 
Da den rationelle Hvalfangst begyndte hos os i 60-Aarene 
af forrige Aarhundrede, var Blaahvalen en aarvis og talrig 
Besøger, og Svend Foyns første Fangster bestod alene af 
denne Art, som dengang kunde træffes langt inde i Varanger- 
fjorden. 
Siden 80-Aarene har dens Besøg været mindre regelmæs 
sige; Hvalerne pleier ikke at vise sig saa langt mod Øst som 
tidligere, og de har ofte staaet saa langt fra Land, at de har 
været vanskelige at finde, eller de er tilsyneladende næsten 
helt udeblevne. 
