629 SU. Physeter. 
9—18 Fod lang. Hovedet er noget mindre, Lufferne tilspidsede, 
og Rygfinnen veludviklet; Tænderne 20—26 (hvoraf undertiden 
l i hver Overkjæve). 
Udbredelse.  Spermacethvalen er i de norske Farvande 
blot kjendt som en tilfældig Gjæst, der fra og til, med Aars 
Mellemrum, har besøgt Landets vestlige og nordlige Kyster; 
enkelte af disse er strandede, og i 1896 blev 2 Individer dræbte 
under Hvalfangsten ved Finmarken. 
Allerede fra 1700-Aarene foreligger et Par Meddelelser 
om strandede Spermacethvaler hos os. Saaledes angives «en 
Tandhval», hvis Hoved var 20 Fod (6,2 Meter), at være iland- 
drevet mellem Renø og Ringvatsø (nær Tromsø) i Juni 1713. 
Omkr. 1775 strandede et Expl. i Søndfjord, hvis Længde 
opgaves at have været 68 Fod (21 Meter). Den gav «foruden 
Spekket, ikkun 6 Tønder Hvalrav (Sperma Ceti)» (Krog 1780, 
trykt 1813). 
Fra Juni til August 1818 havde et Expl. Tilhold i Kvæn- 
angenfjord og ved Arnø (Vest-Finmarken), og vakte Skræk hos 
Befolkningen, efterat den en Dag havde splintret en Baad, 
hvorved 2? Mand omkom. «Den var paafaldende ved sit af- 
stumpede Hoved, der paa hver Side af Kjæverne viste 2 hvide 
Striber, der antoges at have været dens Tænder.» 
I 1845 saaes et FExpl. mellem Loppen og Silden (Vest- 
Finmarken); i 1849 fandtes et Individ drivende i Søen ved 
Edø (udenfor Christiansund), og i Juli 1865 blev et Individ 
(ifølge O. Sars) iagttaget ved Lofoten. 
Endelig har i de seneste Aar gjentagne Gange enkelte 
Individer eller smaa Selskaber vist sig udenfor Finmarken. 
I Mai 1894 iagttoges saaledes et Expl. blandt en Flok 
B. physalus udenfor Tufjord (vestenfor Nordkap). Den var 
ukjendt i disse Farvande, og Hvalfangeren undlod at skyde, 
da han «ansaa den for en Vanskabning». 
Endelig havde en Flok paa 10—12 Stk. i Slutningen at 
April 1896 en Tid sit Tilhold udenfor Baadsfjord i Øst-Fin- 
marken; et af disse blev skudt her 22de April, et andet 2 
Dage senere. Et Expl., der sandsynligvis havde tilhørt samme 
