643 S1, Hyperoodon, 
Farve. Yngre af begge Kjøn er mørkt graabrune, næsten 
sorte, og temmelig ensfarvede uden lysere Bug (lysfarvede 
Unger kjendes ikke). 
Med Alderen bliver Farven noget lysere; den samle Hun 
viser sig saaledes i Vandet næsten gulagtig graa, men er i 
Virkeligheden mørkere, naar den ligger paa Land. Bugen er 
altid lysere end Legemets øvrige Dele; enkelte Individer har 
lyse, svagt begrændsede Pletter paa mørkere Bund, hos andre 
er Bugen lys, men med uregelmæssige mørke Tverstriber. 
Den gamle Han er endnu lysere end den gamle Hun. 
Hovedet er mere eller mindre smudsig gulhvidt, og kan i Søen 
synes undertiden næsten helt hvidt. Bagover bliver Farven 
mere graa; Bugen er næsten altid hvidagtig. Ogsaa enkelte 
Hanner er hvidplettede, og de ældste Individer kan være graa- 
hvide over hele Legemet. 
Tænder er i Regelen (men ikke altid) tilstede hos ud- 
voksede Individer, nemlig 1, sjeldnere 2 korte og spidse Tæn- 
der forrest i hver Underkjæve, 20—40 mm. lange. Heraf er 
omtr. */3 skjult i Tandhulen, og blot Spidsen rager udenfor 
Gummen; Tanden er derfor uden Funktion, og kan bære 
epizoiske Cirripedier.  Desuden findes flere Smaatænder løse 
i Gummerne, saavel i Over- som i Underkjæven. 
Øreaabningen er saa liden, at man kan lede længe, før 
man finder den næsten haarfine Indgang. Haar synes ikke 
med Sikkerhed at have været paavist hos denne Hval. Fu- 
rernes Antal paa Struben er normalt blot 2. 
Nordmænds Fangst i Nordhavet. I 1882 begyndte enkelte 
norske Sælfangere at drive Næbhvalfangst ved Siden af Sæl- 
fangsten, og Aaret efter udrustedes de første Skibe alene til 
denne Fangst. 
Udbyttet var de første Aar indtil 60 Stk. aarlig; 1 1884 
fangedes (fra 4 Fartøier) 211 Stk., i 1885 (22 Fartøier) omkr. 
800 Stk.: men i 90-Aarene fangedes fra 60 Fartøier gjennem- 
snitlig omkr. 3000 Stk. aarlig”. 
! Foruden de skudte gaar 8—10 Procent tabt, der i Regelen bliver ef 
Bytte for Haakjærringen (Somniosus microcephalus). 
