Fam. Hyperoodontidae. 646 
Fartøierne, naar den ser Propellen i Bevægelse; undertiden 
kan saaledes en hel Flok komme sættende lige hen mod Fangst- 
skibet, og de dukker da gjerne, men kommer hurtig op igjen 
i Nærheden, og kan nu ligge en Tid stille, og synes ligesom 
at betragte Skibet. 
De er godmodige af Natur, og angriber aldrig frivillig 
Baadene; men ofte kan de, naar de er saarede, ved sine vold- 
somme Bevægelser være farlige for disse. Mange Ulykker er 
indtrufne under Næbhvalfangsten; idethele ansees denne for at 
være farligere end Fangsten af Finhval og de andre Storhvaler. 
Moderen er øm for sin Unge; kommer denne nærmere 
Fartøiet, end Moderen finder tilraadeligt, er den straks inden- 
for Ungen og søger at drive den bort; men denne Vandring 
koster ofte Moderen Livet. 
Ungdyr og Hunner holder sig gjerne sammen, men de 
udvoksede Hanner (Okserne) gaar i Regelen for sig selv, blot 
optagne med at søge Føde. Møder en Flok gamle Hanner en 
Stime, der bestaar af begge Kjøn, kan alle en Stund boltre 
sig om hinanden, indtil Nysgjerrigheden er tilfredsstillet, og 
Flokkene fortsætter atter hver til sin Side. 
Unghannerne er allerede i Afstand kjendelige fra Hun- 
nerne ved sit noget buttere Hoved. I Regelen træffes en af 
disse og 3—4 Hunner i Følge, men Uenighed eller Kampe 
om Hunnerne synes aldrig at finde Sted. 
Ofte springer den helt frit af Vandet; især hænder dette 
foran et Uveir, eller under Dødskampen. I Regelen falder 
den paa Siden, men undertiden er Spranget saa høit, at den 
kommer ned i en Bue med Snudespidsen først. 
Den aander gjerne flere Gange efter hinanden med "/» 
til I Minuts Mellemrum, før den gaar i Dybet, og den kan 
atter komme op næsten paa samme Sted. 
Længden af den Tid, som Næbhvalen kan tilbringe under 
Vandet, opgives af Fangstmændene at kunne være mindst 2 
Timer. En Hvalfanger iagttog saaledes med Sikkerhed en 
Næbhval, som gik tilbunds med Linen i Ryggen, og ikke 
viste sig paa Overfladen før efter noget over 2 Timers Forløb; 
den gik da atter øieblikkelig tilbunds, som om intet feilede 
den (Lauenborg 1898). 
