669 Sl. Monodon. 
EudAnial: 0.7; D. 11—19; L. 68; Ca 95 094 
= 50—53. 
Blot 1 Art, høinordisk, selskabelig, gaar længst mod Nord- 
polen af alle Hvaldyr. Væsentlig Blæksprut- og Fiskeæder. 
1 
på 
= 
po 
Il. Monodon monoceros, (Lin.) 1 
Narhval. 
1758. Monodon monoceros, Lin. Syst. Nat. Ed. X, Tom. I, p. 75 
Syn. Ceratodon monodon, Pall. 1811. Narwalus vulgaris. 
Lacép. 1804. 
Artsm. Totall. 15—20 Fod (4,5—6 Meter); Craniets L. 620 
mm., Underkjævens L. omkr. 500 mm. 
Ældre graahvid med smaa, tætstaaende, runde, brungraa, paa 
Ryggen tildels sammenløbende Pletter; Undersiden lysere, næsten uplettet. 
Yngre mørkere end de ældre; Ungerne næsten uplettede mørkgraa. 
Stødtandens Længde udenfor Kjæveranden 6—8 Fod (1,85—2,5 
Meter), eller omkr. Legemets halve Længde; høire Tands L. indtil 200 
mm. Hunnen «tandløs». 
Tandformel (hos Hannen): å 2) 
Tilfældig Gjæst; nogle faa Individer strandede ved de nordlige 
og vestlige Kyster. 
M. monoceros er en høinordisk, næsten circumpolær Art, som 
bebor Ishavet saa høit mod Nordpolen, som der findes aabne Ren- 
der i Isen. 
I størst Antal (i Flokke paa «Tusinder») er den hidtil fundet 
ved Nord-Grønland; ved Grønlands Vestkyst gaar den dog sjelden 
længere mod Syd end til Sukkertoppen (65 N. B.); fremdeles 
færdes den i Danmark-Strædet og omkring Jan Mayen, men kom- 
mer sjeldnere ned til Island. 
