Fam. Delphinidae. 690 
Endelig har L. acutus flere Gange været fanget paa Stor- 
eggen udenfor Aalesund; et nyfanget Expl. herfra undersøgtes 
(af Forf.) i Juni 1903, et andet (af Grieg) i 1907. 
Fra nordligere Lokaliteter foreligger ingen sikker Ilagt- 
tagelse om denne Art, skjønt den ofte angives lagttaget uden- 
for Tromsø og Finmarkens Kyster. Til Tromsø Mus. er den 
ikke indkommet blandt de Springere, som her er fanget i de 
senere Aar, ligesom alle fra Finmarken til Museerne hidtil 
indløbne Cranier har tilhørt L. albirostris. 
Ydre Char. Fra Hvidnæsen, dens nærmeste (og lidt større) 
Slægtning hos os, kan Hvidskjævingen lettest kjendes ved 
den sorte Snude, ved de noget talrigere og finere Tænder, 
hvis Tykkelse sjelden overstiger 3 mm., og ved en skraa, 
skarptbegrændset, lys Længdeplet langs Bagkroppen, som fortil 
oftest er renhvid, bagtil gulagtig. Brystfinnerne er korte og 
spinkle. 
De største hos os undersøgte Hanner har havt en Totall. 
af 2750 mm., eller omkr. 7"/2 Fod, Hunnerne omkr. 2410 mm. 
(begge fra Stænget ved Drøbak 1842). Det største Cranium 
havde en L. af 425 mm. 
De mindste af de hidtil undersøgte Unger havde en To- 
tall. af 1250 mm., eller 4 Fod. 
Tænderne er fine (næsten som hos D. delphis);: deres største 
Bredde er 3—4 mm., Høiden over Kjæveranden omkr. 10 mm. 
Et Stykke af Kjæveranden med en L. af 50 mm. vil optage en 
Række af 8 eller 9 Tænder. 
Antallet er oftest 30—34 i hver Kjæve; hos 2 Cranier 
fra Karmø Marts 1905 var Antallet er og ER 
de rudimentære fortil). 
Af Haar er nogle faa (6 Stk.) fundne hos denne Art langs 
Overkjæven. 
(foruden 
Levevis.  Ligesom de øvrige Smaa-Delfiner træffes Hvid- 
skjævingen sjelden enkeltvis, men oftest i Smaaflokke, under- 
tiden i Stimer, der kan tælle Hundreder eller «Tusinder» af 
Individer. 
