GE 
691 SI. Lagenorhynchus. 
Selskabelighedstrangen er saa stærk, at Stimerne har 
kunnet drives kilometervis foran Baadene uden at splittes. 
Er en Flok bleven indestængt i Noten, forsøger de sjelden 
at springe over denne, men standser i nogen Afstand foran 
den, som foran en Væg; men gjør en af dem Spranget, følger 
alle efter paa samme Maade. R 
Naturforskeren Stuwitz (død 1842) omtaler saaledes, at en 
Flok Hvidskjævinger i Bergensleden var bleven indesluttet i 
en Not, men alle sprang over, en efter en, med Undtagelse af 
en liden Unge, der ikke vovede Spranget. Kort efter vendte 
Moderen tilbage til Ungen, sprang atter ind i Noten, og efter- 
fulstes nu af den hele Flok, som inden kort Tid var fanget 
paany (Rasch 1845). 
Under Dødskampen udstøder fangede og harpunerede 
Hvidskjævinger en dyb Stønnen, som kan høres, sammen med 
Ungernes Piben, i lang Afstand. 
Blæsten kan hos disse Smaa-Springere sees 1 kjøligt Veir, 
og blot paa kort Afstand (sjeldnere om Sommeren). 
I Søen frembyder en Flok Hvidskjævinger, som bevæger 
sig i en Fiskestime, et fængslende Skue. Alle farer om hin- 
anden med overordentlig Livlighed, undertiden flere i Række 
eller Linie; ofte springer de helt over Vandskorpen, saa den 
hvide Bug og de stribede Sider kan være synlige i lang Af- 
stand. Udenfor Farsund havde, som ovenfor nævnt, Flokke 
af Hvidskjævinger sit Tilhold Somrene 1904 og 1905; her 
efterstræbte de Stimerne af Smaa-Makrel, som jagedes i Vand- 
skorpen under uophørlige Sprang. Ofte delte de sig i mindre 
Smaaflokke paa et Snes Stykker, som alle för rastløst fra den 
ene Side af Fjorden over til den anden, og hver Gang de 
sprang frit af Søen, kunde det høres lang Vei. 
Føden bestaar af Fisk. Den efterstræber Sild og Smaa- 
Makrel i Fjordene, og opsøger Laksen i Laksegarnene, hvor 
den selv undertiden bliver fanget. 
Forplantning. Parringen foregaar sandsynligvis om Ho- 
sten; ved Aarets Udgang er Fostrene ojennemsnitlig omkr. 
å , E her) = 
ne . alv 'oksede. 
8 Tom. (200 mm.) lange, og i Februar omtrent halvt udvoks 
