Fam. Delphinidae. 710 
kjendelige allerede i Søen ved den meterhøie Rygfinne (Grieg 
1906). 
Endelig blev den 21de Januar 1906 en ny Flok, 24 i 
Tallet, stængt omtrent paa samme Sted som de foregaaende. 
Af Hunnerne var 6 Stk. drægtige, og en havde en pattende 
Unge, lidt over 3 Meter lang. 
I Trondhjemsfjorden viser den sig sjeldnere; et Par Stk. 
er strandede i April 1878, og en 17 Fod lang Hun med sin 
Unge dræbtes her lste Juni s. A. (T.hjems Mus.). 
Fra Landets nordlige Kyster er ligeledes enkelte mindre 
Strandinger kjendte. I December 1871 gik en Flok Spæk- 
huggere paa omkr. 20 Stk. paa Land ved Langenæs i Vester- 
aalen, og i Oktober 1873 strandede 4 Stk. ved Tromsø (2 Ske- 
letter af de sidste erhvervedes af Tromsø Mus.; Craniets L. 
hos det ene 970 mm.). 
Ved Finmarkskysten vil Spækhuggeren jevnlig træffes i 
Storhvalernes Kjølvande, og under Fangstperioden i 80- og 90- 
Aarene paaførte den ofte Fangstmændene Tab ved at anfalde 
de saarede eller dræbte Hvaler. Enkelte Individer har ogsaa 
her været fangede; et Par fuldt udvoksede Hanner med en 
Totall. af omkr. 22 Fod (eller 6,8 Meter) blev dræbte udenfor 
Varangerfjorden i August 1888 og i Marts 1897 (Craniet af det 
første af disse opbevares i Chria. Mus.). 
Ydre Char. Spækhuggeren er en stor butsnudet Tandhval 
med omkr. 12, mere end fingertykke Tænder i hver Kjæve; 
allerede i Søen er den kjendelig fra alle andre ved den hvide 
aflange Bugt, som fra Undersiden strækker sig op langs Bag- 
kroppens Sider, og ved den høie Rygfinne, som hos den gamle 
Han er ret opstaaende, og bliver over meterhøi. 
Udvoksede Spækhuggere har en L. af 20—25 Fod (indtil 
7,8 Meter). I Bildø-Stænget i 1904 var den største Han 21 Fod 
lang; et Expl., fanget udenfor Tanahorn (i Øst-Finmarken) i 
80-Aarene, var 25 Fod langt. 
De største Hunner i Bildø-Stænget 1904 havde en L. af 
18 Fod (5,5 Meter.). 
