Fam. Delphinidae. 716 
Allerede hos det mindste af de ovennævnte Fostre, hvis 
L. var 408 mm., var Slægts-Charaktererne tydelige (Snudens 
Form og de afrundede Forlemmer); i Farvefordelingen var 
ogsaa det for Spækhuggeren eiendommelige Mønster antydet, 
men Farvernes Begrændsning var endnu utydelig. 
Hos et henimod halvbaaret Foster, hvis L. var 875 mm., 
var Farvefordelingen allerede idethele som hos de Ældre, men 
med svagere Grændselinier mellem de hvide og de mørke 
Felter. Den begyndende Tandrække var hos dette sidste Foster 
antydet ved en crenuleret Stribe med 10 ophøiede Knuder i 
hver Kjæve; +—6 Foetalbørster var tilstede (Guldb. 1894). 
Fra forhistorisk Tid. I Hestnæshulen paa Hitteren, en 
Boplads fra Jernalderen, blev i 1909, blandt det der udgravne 
betydelige Materiale af Knogler, ogsaa fundet et Stykke af en 
Tand af Spækhuggeren. 
Kulturlaget bestod væsentlig af Kul og brændte Skaller 
af Muslinger; blandt Dyreknoglerne fandtes ogsaa enkelte af 
Alca impenmis, samt af Bæver (Petersen og Winge 1910). 
Jordfundne Levninger. Under Gravninger i de ældre 
Bydele i Oslo er (i 1892) fundet Overkjæven af en Spækhugger, 
muligens fra Middelalderen, eller Tiden omkr. 1500-Aarene 
(Chria. Mus.). 
Slægt S. Phocaena,. G. Cuv. 1817. 
Nise-Slægten. 
Rygfinne tilstede. 
Hovedet kort, svagt tilspidset fortil, med lidet fremtrædende 
Snude («Næb»), og temmelig kort Mundspalte. Brystfinnerne 
korte og smale; Rygfinnens Forrand ofte ujevn (med stumpe 
Knuder). 
