I. A Craspedoiiionadinäkra voiiatkozö isinereteink 



fejlodese. 



Jöllehet a Craspedomonadiiidk igen kicsiny s igenytelen 

 megjelenesü ällatkak, megis mär aränylag regöta ismeretesek. 

 Mär lS31-ben irtak le ide tartozö infuzoriumot.^ Ehkenbekg 

 Che. G., a veglenyek nagy ismeröje EpistijHs Botrytis neven 

 vezetett be a tudomänyba egy kis äzalekällatkät,^ melyben az 

 edesviz egyik leggyakoribb Craspedomonadindjdt, a Codonosiga 

 Botrytis J.-CL.-t ismerhetjük fei. Eheenbekg nagy, klasszikus 

 munkäjäban^ ennek bövebb leiräsät es rajzät is adja. 



Az EHKBNBEEG-töl felsorolt regebbi adatok valamennyien 

 oly ketesek, hogy ezeket teljesen mellözhetjük. Legfeljebb Bokt 

 de St. Vincent adatät emlithetem meg, a mennyiben nem lehe- 

 tetlen, hogy ezen eles szemü megligyelö Antophysis solitaridjai 

 ugyancsak az EnRENBEEG-töl lätott ällatkäval azonos. 



ScHEANK (Paula: Fauna boica III. 2. P. 127. 1803) es 

 Gruithuisen (Beiträge zur Pliysiognosie. Taf. IL Fig. 18 — 22. 

 1812.) adatai pedig, melyeket Ehrenbeeg emlit, bizonyära nem 

 vägnak ide. 



Ehrenberg maga sem volt tisztäban a megfigyelte ällatkak 

 szervezetevel ; kitünik ez azon diagnozisböl is, hogy «Epistijlis 

 Botrytis — E. corpore minimo ovato albo, fronte ciliis coro- 

 nata, corpusculis in stipite hyalino simplici acervatis capituli- 

 formibus » . 



^ Ehrenberg uiar 1831 -ben irta le Epistylis ßotrijtis-et, nem 

 pedig 1838-ban, mint ezt Bütschu (Bronn: Klassen und Ordnungen 

 d. Thierreichs. II. 1883—87. Pag. 877.) mondja. 



^ Ehrenberg Chr. G. : Über die Entwickelung und Lebensdauer 

 der Infusorien. Abhandl. d. Akad. d. Wiss. Berlin, 1831. Pag. 9.5. 



ä Ehrenberg Chr. G. : Die Infusionsthierchen als vollkommene 

 Organismen. 1838. Pag. 284. Tab. XXVII. Fig. 14. 



France: Craspedoraonadmäk. r 



