SALPINGOECA. 



95 



1880-ban 23 üj fajt irt le, melyek azonban, mint aläbb alkal- 

 mam lesz kimutatni, reszben ep oly kevesse allbatnak meg, 

 mint Monosigdi vagy Codonosigdi. Ujabban Stokes is irt le 

 nehany fajt Eszak-Amerikaböl, nevszerint a S. eurystomdt es 

 S. brunnedt; 1888-ban pedig Moebius a S. procerdt fedezte föl 

 a kieli öböl vizeben, ügy hogy a mai napig az elöttem ismeretes 

 fajok szäma 32. Ezekhez järul meg ÜAVis-nak egy faja, melynek 

 leirasät, illetöleg a dolgozat referätumat, nem tudtam meg- 

 szerezni. 



A fajok a következök: 



Salpingoeca amphoridiuni J. 

 « fusiformis S. K. 



« Steinii S. K. 



« minuta S. K. 



« pyxidium S. K. 



« ampliora S. K. 



« cylindrica S. K. 



« Carter! S. K. 



I?) Wallichi S. 1 

 « petiolata S. K. 



'< ampiilla S. K. 



« cornuta S. K. 



Tuba S. K. 

 « gracilis J. Cl. 



« marina J. Cl. 



« longipes S. K. 



Cl. Salpingoeca urceolata S. K. 

 teres S. K. 

 tintinnabuliim S. 

 ringens S. K. 

 inquillata S. K. 

 ciirvipes S. K. 

 uapiformis S. K. 

 infusionum S. K. 

 campanula S. K. 

 convallaria St. 

 oblonga St. 

 Clarkii St. 

 Boltoni S. K. 

 procera Moeb. 

 brunnea Stok. 

 eurystonia Stok. 



S.-Kent ket csoportra osztja fajait, a szerint, a mint tokjaik 

 kocsänyosak vagy pedig nem. 



Mielött e fajok kritikai feldolgozasäba fognek, nehany szöt 

 kell szölnom arröl, hogy minö alapon különböztessük meg a 

 Salpingoeca-felekei, vagyis mit tekinthetünk ezeken faji jellem- 

 nek es mit nem. Minthogy a Salpingoecdk plazmateste maga na- 

 gyon egyforma, söt jöforman az összes eddig megkülönböztetett 

 alakoknal — eltekintve a hejhoz valö alkalmazkodäs okozta el- 

 teresektöl — csaknem tökeletesen egyforma, ezt nem igen erte- 

 kesithetjük a fajok megkülönböztetesere. Igen nagy vältozatos- 

 sag mntatkozik azonban a hejak alaktani kifejlödeseben, ügy 

 hogy szisztematikai szempontböl csakis ez bir fontossäggal. 



A hejak, mint e kepletek altalänos alaktani leirasakor ki- 



