SALPINGOECA. 97 



nak kis rögzitö fonaläban különbözik. Ebben nem lätok faj- 

 karaktert, mint ezt mär elöbb is kifejtettem. 



Nagyobb megnyulässal magyarazhatö a SiEiN-tele S. vagi- 

 nicola St. (71. abra), melynek hosszü görbült extrem alakja a 

 S. cornuta nevet kapta. 



Ezek közül a .S'. cylindrica es a S. vaginicola egy alakkör- 

 nek tagjai ; velök szemben ällnak a jS'. amphoridium toväbb- 

 fejlödött alakjai, melyek also hejvege is csücsos. Ide tar- 

 tozik mindenekelött a S. fusiformis S.-K., melytöl a S. napi- 

 formis S.-K. hasasabb kelyheivel ter el. S.-Kj;nt leir ezen- 

 kivül S. amphorät is, mely minden tekintetben ^ megegyezik a 

 S. fusiformissol, miert is odasorolom. Ugyanez all a S. Steinii 

 S.-K.-re^ is, melyet S.-Kent SiEiN-nek egy äbräja alapjän älli- 

 tott ieU 



Az also hejveg kicsücsosodäsäval azonban megnyilt az üt a 

 kocsanykepzödesre is. Hasonlö eset forog itt fenn, mint a Mono- 

 sigdkn-äl ; ep az a lassankent valö ätmenet konstatälhatö itt is 

 a hejak alakja tekinteteben. 



Egyreszt mar a S. uapiformis hejänak csücsosodasa valö- 

 sägos kocsanykänak felel meg, mäsreszt pedig a James-Clark 

 alapitotta nyeles S. graciUsnels. is vannak alakjai, melyek csak 

 hatul csücsosak. S.-Kent munkäjäban a VI. täbla 28. abrä- 

 jän läthatunk erre igen tanulsagos peldänyt. 



E nyeles alakok ismet külön alakkörökbe foglalhatök össze. 



A legegyszerübb alak itt a STEiN-fele S. convallaria (14. 

 abra), melynek nyelet rövid kis fonalka kepezi. Ugyanilyen a 

 S. marina J.-Cl., melynek a S. convallaridvaX valo összetarto- 

 zösaga valöszinü. 



A többi nyeles alak is mind parallel formäja a nyeletlen 

 alakkör tagjainak. Nevezetesen a S. fusiformis alakkörenek 

 pärhuzamat talälja a S'. ohlonga ST.-ben, S. Clarkii Si.-ben es 

 S. urceolata S.-K.-ben, a S. pyxidium S.-K. parallel nyeles 

 alakja a S. infusionum S,-K., a S. cylindrica S.-K.-e pedig a 

 S. ringens S.-K., melytöl a S. tintinnabulum (16. äbra) semmi- 



^ S.-Kent: Manual. PL V. Fig. 13. 

 2 S.-Kent: Op. cit. PL V. Fig. 12. 

 ^ S.-Kent: Op. cit. Pag. 346—47. 



France. Craspedomonadiuäk. 



