36 PAUL LØYNING. M.S. Kl. 



randa av dci, eller processus niasticatoi'ius, eller niaalen stutt, og syner som 

 regel ei einaste rad med smaa tagj^ar. 



kadiila Iriscrial med slulte men krallige sidetenner som er taggete paa 

 den indre randa. 



Penis lite utvikla, .sylindrisk og uvæpna. 



Historikk. 



Coryplirlla lainisburi^hii er fyrst funnen ved den engelske kysten av 

 Laiuhhoroiii^li og skildra f)g teikna av Ai.rjKR & Hancock (1848, Part IV) 

 under namnet Eolis Laudsbiirgii. Dei hadde berre eitt eksemplar til sitt 

 raadvelde og paa grunnlag av det sette dei upp denne diagnosen: „E, 

 gracilis, violacea: branchiis elliptico-linearibus, aurantiaco rubris, apicibus 

 albis in fasciculis 5 — 6 digestis: tentaculis linearibus violaceis, apicibus 

 albis: angulis anterioribus pedis paululum productis." 



Daa Gray i 1850 sette upp slekta Corypliclla, vart Eolis landsburghh 

 teken med i denne som ein av typane. 



I Part VII s. 49 forer ogso Alder & Hancock arten til slekta Cory- 

 pliclla, etter at dei har havt hove til aa granske fleire eksemplar, og i same 

 bandet (Appendix VIII) legg dei til: 



„An opportunity of seeing fine fullgrown specimens of this lovely 

 Eolis enables us to say that our drawing represents the species in a rather 

 immature state. The branchiae in adult specimens are longer and rather 

 more numerous than there represented. The animal attains the size of 

 nearly half an inch." 



Næste gong ein raakar paa denne arten i litteraturen er hjaa Friele 

 & Hansen (1876, s. 75). Dei har funne eit eksemplar ved Floroy, men 

 gir inga skildring av han, berre eit par figurar av mandiblar og radula. 



I 1888 fann Vayssière arten i Marseillebukta og gir (s. 76) ein ul- 

 forleg diagnose av han, som ovanfor er eitert i umsetjing; dessutan finn 

 ein i same verket ei greid skildring og figurar av mandiblar og radula. 



Sidan er arten funnen i Medelhavet av Carus (1889, s. 211). 



Coryphella landsburghii lever soleis i det medels varme Atlanterhav 

 fraa norskekysten til Medelhavet. Etter dei faae fraasegner um arten aa 

 dome, er det ei sers sjeldfengd form. 



I Kristianiafjorden er det funne eit einaste eksemplar (17. sept. 1921I 

 paa stasjon I, som i alt det viktige svara til teikninga hjaa Alder & Hancock. 



Siden vi berre har dette eine eksemplaret, har eg ikkje vilja dissekere 

 det og ta ut svelghovudet og radula som vanleg; av same grunn har eg 

 heller ikkje laga nokon sjolvstendig diagnose, men i staden hermt Wwssière's 

 jamvel um denne ikkje heilt høver paa det eine eksemplaret fraa Drebaksundet. 



I det som no kjem skal eg skildre dei ytre karakterar hjaa arten paa 

 grunnlag av milt eige eksemplar, men med umsyn til dei indre karakterar 

 skal eg stutt herme andre granskarar. 



