74 PAUL I,0YNING. M.-N. Kl 



Gen. 7. Aeolidiella I^krom. 



1855. /Co/is (pars), Ai.dkk cV Hancock, l'art VII App. XXII. 



1867. Åcolidirlld, I>i:i<cii, s. 99. 



1875. — — .s. 2. 



1882. — — .s. 7. 



1888. — Vayssikhi:, s. 107. 



1892. — Bergh, s. i 01 9. 



1907. — Odhnf.r, s. 26. 



1910. — Eliot, s. 174. 



Diagnose. 



Kroppen lu'lk-r hrcid og fiattrykt o\antiI-nedetter. 



R h i n o p h o rane glatte eller ein grand rukkete. 



P a p i 1 1 a n e i mange tverrekkjer, talrike, noko flattrykte. Dei fremre 

 lot hyr no lite utdregne. 



Processus ni ast i cator i us glatt i randa. 



R adula uniseriat; tennene kamforma, in en delte i tv o hel v ter 

 ved ei innsnoring paa midten, med ei meir eller minder vel ut- 

 vikla midttann. 



Glandulae p t y a 1 i n a e store. 



Denne slekta er den siste som er skilt utor den upphavlege cuvierske 

 slekta Eolidia. Dette vart gjort av Bergh i 1866 som ga denne diagnosen 

 paa slekta Aeolidiella: „Forma corporis, rhinophoria, tentacula, papillae et 

 podarium ut in Aeolidiis sensu strictiore. 



Margo masticatorius mandibulae minutissime longitudinaliter plicatus. 

 Dentes radulae uniseriati. Dentes pectiniformes, medio emarginati." 



Alt i 1855 hadde Alder & Hancock (Part \^11, s. 48) kloyvt upp si 

 slekt Eolis proper, i tvo grupper som dei ikkje sette namn paa, men som 

 heilt svarar til dei noverande slektene Aeolidia og Aeolidiella. Det er ser- 

 leg i radula skilnaden millom desse tvo ligg, med di den fyrste har jamt 

 bøygde tannplater, medan desse hjaa Aeolidiellane er delt i tvo delar ved 

 ei innsnoring paa midten. Dessutan er det sermerkt for slekta Aeolidiella 

 at Glandulae ptyalinae er sers vel utvikla. 



I alt er kjent og skildra 7 Aeolidiellar; 5 av desse er funne i euro- 

 peiske farvatn, 1 i Det indiske havet og i ved Antillane. Slekta er soleis 

 representert i tropene og det medelsvarme heltet, men ikkje lenger nord 

 enn til Kristianiatjorden. 



Av dei 5 europeiske artane er berre ein, Ae. glaiica, funnen hjaa oss 

 men mange meiner at alle 5 berre er varietetar av ein og same arten som 

 i tilfelle bor heite Ae. glaiica (Alder & Hancock).' Dei 4 andre er: Ae. 

 alderi (Cocks), Ae. angiilata (Alder & Hancock), Ae. sanguiuea (Normann) 

 og- Ae. soiJiiiierri/ipii (Leuckart). 



' Eliot 1910 s. 174, og Cuenot: Faune d' Arcachon. Eolidiens s. 3. 



