J 922. No. 9. OM NOGLE HALIPLIDER. 



mindre ret eller krumt ind mot basis. 4 punktrække er altid ganske sterkt 

 indtrykt med 5 mellemrum næsten listformig avsat fra punktrækken av. 

 5 og 7 mellemrum er meget varierende i sin utvikling, mere eller mindre 

 ibrhøiede. helt indtil de begge noksaa sterkt forhøiede kan løpe sammen 

 bakover og fortsætte som et, om end svakt, ophøiet mellemrum mellem 4 

 og 7 punktrække. 6 punktrække kan være mere eller mindre utviklet, ofte 

 kun antydet med nogle faa punkter. 5 og 6 punktrække meter hinanden 

 ofte foran midten av kammen og er da ofte forlænget bakover ved en kort 

 række av nogle faa punkter, ofte løper de først sammen ret ut for midten 

 av kammen. Punkterne i rækkerne er altid mørkfarvede og staar ofte paa 

 mørk grund undtagen i den lode, som altid er lysfarvet, og i den 9de, 

 som snart er mørk, snart lys; den mørke farve løper ikke sjelden sammen 

 til flekker, særlig ved sammenløpet av 5 og 6 punktrække, men ikke saa 

 tydelig som hos elcvatus. Brystskjoldets indhugne linjer er i almindelighet 

 noget finere forover, men hos adskillige ekspl. er de likesaa grove som 

 hos elcvatus. Hovedet og den forreste del av brystskjoldet har en temme- 

 lig variabel punktur, snart finere og tættere, snart grovere og aapnere, 

 men neppe hos nogen saa kraftig og tæt som hos et finsk ekspl. av 

 rossicHS, jeg har set fra Kivinebb (leg. Silfvemus, mus. zool. Helsingfors). 

 Enden av tibierne, samt roten av tarsalleddene er ofte en skygge mørkere 

 end det øvrige. Tykkelsen av følehornene har jeg maalt hos en del ekspl. 

 og sammenlignet med mellemeuropæiske elevatus; saavel denne som læng- 

 den av de enkelte led er ganske den samme hos begge. Størrelsen er 

 for det meste mellem 3.5 og 4.0 mm., enkeltvis ned til 3 mm.; altsaa litt 

 mindre end elcvatus. 



Jeg anser denne variable form for at være cristatus med overgange 

 til rossiciis: de med den holest utviklede og ufarvede kam for typiske 

 cristatus — de stenmier fuldkommen med et finsk ekspl. fra Oulu, (leg. 

 WuoRENTAUs, mus. zool. Hclsingfors) og med Sahlbergs beskrivelse und- 

 tagen for folehornenes vedkommende — og de med noget lavere og oftest 

 delvis mørkfarvet kam for at være paa overgangen til rossicus. 



Foruten disse eksemplarer har jeg set 5 svenske, utlaant av avdøde 

 E. Sellmann ' : I fra Sävast i Norbotten, nærmest cristatus, og 3 fra Upsala 

 og I fra Slap i Halland = rossicus samt i rossicus i mus. zool. fra Särö 

 i Halland (J. B. Ericson, ex. coll. Schneider); ekspl. fra Halland er næsten 

 saa grovt og tæt punkteret som det ovenfor nævnte finske. 



1 Den desværre altfor tidlig avdøde svenske entomolog Einar Sellmann, som godhets- 

 fuldt har utlaant mig sit ßryc/i»«s-materiale, underrettet mig samtidig om, at han ogsaa 

 var kommen til det resultat, at de svenske Brychius var rossicus, og at den ekte 

 elevatus neppe fandtes i Sverige. 



