I903. No. 3. BOLIGFORHOLDENE I NORSKE LANDDISTRIKTER. l8l 



vigtigt led ved bedømmelsen af boligernes sanitære forholde. Ogsaa 

 den personlige renlighed, der vistnok strengt taget ikke vedkommer bolig- 

 forholdene som saadanne, har sin betydning, da den staar i naie forbindelse 

 med renligheden i det hele og derfor oftest afgiver en god og paalidelig 

 maalestok. 



Renligheden er i mange tilfælde afhængig af boligens beskaffenhed — 

 er denne daarlig og mo-rk, tabes ligesom lysten til at holde den ren, 

 specielt, hvor gulvene er meget slidte, er anstrengende at vadske og 

 vanskeligt vil blive tørre igjen. I gode, lyse rum derimod vil man gjerne 

 finde renligheden mere gjennemført, og jeg har seet adskillige eksempler 

 paa, hvilken forandring der kan ske i renlighedsforholdet hos familjer, der 

 flytte 0^'er fra gamle, usle rønner til n\-e, lyse boliger; der er en indre 

 sammenhæng mellem disse to ting, og derfor tror jeg, man befordrer ren- 

 ligheden bedst ved at stelle paa de daarlige boliger og derved vække 

 renlighedsandsen, som i de fleste tilfælde slet ikke mangler, men saa ofte 

 døves og dødes ved de tarvelige resultater, selv hvor viljen og lysten er 

 den bedste. Paa flere steder, hvor kaarene forjøvrigt er smaa, er det 

 rørende at se, h\-or ufortrødent man optager kampen med sine slidte, 

 kvastede gulve, utætte vægge og vinduer o. s. v., og hvor man gjennem 

 al tarveligheden skimter den redebone vilje. Derfor kan man ligesaa vel 

 finde den mest gjennemførte renlighed i den tarvelige hytte som den mest 

 ligegyldige slurvethed i boliger, hvor man skulde vente noget andet og 

 bedre. Men i det store hele \'il man — som sagt — finde et slags 

 sammenhæng mellem de to ting — jo bedre og lysere bolig, des større 

 renlighed. 



Fuldstændig mangel paa enhver renligheds- og ordensands — for ikke at 

 sige ligefrem tilbøielighed til urenlighed og det, som værre er — findes der 

 vistnok eksempler paa, men heldigvis kun faa; det rene svineri i forbindelse 

 med iøinefaldende personlig skiddenfærdighed er jo ogsaa undtagelser. Kun 

 paa faa steder betragtes sopning og vadskning af gulvene som unødigt 

 brj'deri eller luksus, men her kan man saa til gjengjæld finde urenligheden 

 — ogsaa i andre retninger — drevet til en utrolig grad. 



Den store regel er, at hvor lidet rum man nu end har, saa viger 

 man ikke fra den almindelige skik at rengjøre sine dagligrum hver lørdag 

 og holde storrengjøring af hele boligen to eller tre gange aarlig, enten 

 kun til jul og St. Hans eller ogsaa til paaske eller pintse. Men dette ude- 

 lukker jo ikke, at der mellem disse vadskedage 'kan være urenligt nok, 

 enten fordi man simpelthen ikke har tid til mere, eller fordi overbefolkning 

 i smaa rum — især mange smaabørn samt hvad dermed følger — lægger 

 hindringer iveien, hvor gjerne man end vil; jeg har ofte hørt beklagelser 



