1 82 J- HENRICHS. M.-N. Kl. 



over, livor umuligt det af disse grunde er at holde det saa rent, som man 

 onsker — en beklagelse, der finder sin fulde forklaring i den atmosfære, 

 man kan møde i saadanne rum. 



Det almindeligste er dog vel, at man lader det bero med kun lørdags- 

 vadsken, fordi dette er en skik, som gjennem tiderne har tilfredsstillet 

 behovet. Men hvor man har lidt strengere fordringer, eller hvor forholdene 

 ligefrem tvinge dertil, vadsker man gulvene — af og ti! ogsaa væggene 

 — samt vinduer og bohave baafle to og tre gange i ugen, ja undertiden 

 gulvene — ialfald i kjøkkenet — hver dag, specielt vaar og hest, naar 

 udearbeiderne trække med sig ind lort fra den bløde og Sjølede jordvei 

 ved siden af tributen fra fjos og stald. 



Og da saadant uilearbeide paa landsbygden er mandfolkenes væsent- 

 ligste beskjæftigelse fra morgen til kvæld, og der ikke altid bliver tid til 

 at gjøre toilette — endsige skifte klæder — naar man kommer slig ind 

 til maaltiderne, er gjennomført renlighed her en umuliglied, hvorfor man i 

 hverdagslivet ikke niaa stille for strenge fordringer i saa henseende. Kun 

 paa faa steder, hvor man ikke beskjæftiger sig med jordarbeide, fjøsstel 

 og andet, der uundgaaeligt fører urenlighed med sig, er forhoklene i denne 

 retning nogenlunde tilfredsstillende — absolut uklanderligt har jeg neppe 

 fundet det noget sted, skjønt der er endel, som naar saa høit, at man kan 

 kalde det tilfredsstillende. Og naar jeg .som anmærkning i fortegnelsen 

 over de undersøgte boliger sætter aalmindeligt« renligt stel, da mener jeg 

 et stel, der er .saa bra, som man med hensyn paa det daglige liv og 

 arbeide med rimelighed kan fordre — cfr. nærmere s. i86. 



I haandværkerboliger kan et tilfredsstillende renhold A'anskcliggjores 

 eller endog blive umuligt, hvor man ikke har eget værksted, men benytter 

 det samme rum, hvor familjen opholder sig hele dagen, og hvor den — 

 eller ialfald en del af den ogsaa sover om natten. I 46 af de under- 

 søgte boliger bo haandværkere, og af disse har 28 d: ca. 60^/0 egne værk- 

 steder, medens de øvrige 18 0: ca. 40 ^ benytter dagligrummct eller kjøk- 

 kenet. Det blir mest skræddere, sypiger og skomagere. I og for sig 

 kimde der vel ikke være saa stort at indvende mod, at de havde sin 

 maskine og rekvisiter \e(l et vindu i et rum, hvor der var plads nok for 

 familjen forøvrigt; men for det forste er det netop i de trangeste forholde, 

 eget værkstefl mangler, og for det andet medfører jo selve arbeidet, at 

 man sidder inde for lukke<lc dørc fra morgen til kvæld — at aabne vinduet 

 har man sjelden raad til, om man i det hele taget tænker derpaa - 

 følgelig blir heller ikke gulvet feiet og vadsket, da det er bedækket med 

 alt »afVald« fra forretningen, hvilket — specielt paa skomagerværkstcder 

 — kan bidrage betydcligt til al forpeste luften. Benyttes nu samme rum 



