l8 AXKI. lOlIANNKSSKN. M.-N. Kl. 



Middeltallene for Perioderne i de ældre Tider er dcrimod mere iijævne. 

 Undertiden hæver de sig til ganske betydelige Hiffider — indtil 25 %, 

 undertiden gaar de ned til omkring 4 %. Men endnii større vil selv- 

 følgelig Forskjellen være, naar man hetragter de enkelte Aar, saaledes 

 som Forholdet er fremstillet paa Tabel 15. Man vil da støde paa saa 

 hoie Tal som 30—40%, ja en Gang (Gloppen 1750) endog 48,40/0, og 

 paa den anden Side paa meget smaa Tal, endog ned til i ''/o (Indviken 1792). 



Det vil ikke være iiden Interesse at søge at efterspore Aarsagen til 

 dette saa vexlende Forhold. 



Desværre kan der ikke irettelægges nogen Udtaielse fra lægek\n(ligt 

 Hold, da Optegnelser fra Nordre Bergenhus Amt er meget ufiildstændigc 

 i de originale Medicinalberetninger fra Lægerne for de første Decennier af 

 det forrige Aarhundrede, og da der, som jeg tidligere' har gjort op- 

 mærksom paa, hverken i vort Rigsarkiv eller i det danske Kancellis Arkiv 

 eller blandt Siindhedskollegiets Papirer findes Beretninger fra norske Læger 

 fra det 18de Aarhundrede. Det kan derfor selvfølgelig blot blive mere 

 eller mindre sandsynlige Formodninger, som tør udtales om de nævnte Forhold. 



Den første betydelige Stigning af Dødeligheden indtræffer for Glop- 

 |ien i 1688 — 90, i hvilket sidste Aar den naaede 36,4%. I de nærmest 

 foregaaende Aar 1685 — 1687 havde der været Uaar i Norge^. Det kan 

 vel derfor antages, at de epidemiske Sygdomme, der noget for denne 

 Tid gik over større Dele af Europa, fornemmelig England, ogsaa har 

 fundet en gunstig Jordbund i forskjellige Egne af vort Land. 



Fornemmelig var det Blodgang, Kopper og Meslinger, der hærjede 

 England og optraadte saa blandet ind i hinanden, at Sydenham som bc- 

 kjendt lededes til at antage dem for blot formelt forskjellige Ytringsformer 

 af den samme Grundlidelse. 



En Bestyrkelse af denne Antagelse, at det var de nævnte Syg- 

 domme, som i Slutningen af 80-Aarene foraarsagede saa mange Dødsfald 

 blandt Bom i Gloppen, tør kanske hentes fra den Omstændighed, at der 

 og.saa døde mange ældre Personer især i Aarene 1688 — 1689. — 



I det følgende Aarhundrede holder Dødsprocenten sig gjennemgaaende 

 hoi. Men det var ogsaa et Aarhundrede rigt paa alle Slags Ulykker, som 

 heller ikke skaanede Norden. Foruden den store nordiske Krig, hvis 



' Skarlagensfcbercns Forekomst i XorRc 1803 — 1824. Norsk Magazin for Lægcv. 18S7, 



S. 349. 

 ' Smiß. Kitrulf: üulraB til Opiysning om Sundheds- og Meilicinalforholdcnc i Chrisli- 



aiiia By i ældre Tider. Mcdicinalbcrctningcn for 1S57. 



Ifolgc Øverland: Norges llisloric, 51c Hind iste Afd., S. 845 v.ir lielc Tidsrummct 



mcllem 1OS9— 1697 en Dyrlidsperiodc med de værstc Forhold i 1695, «det store 



Frostaart. 



