1902. No. 6. OM SØVANDETS KVÆLSTOFH. liESTANDllKLE. 



Prøven B har efter tilsætning a f /? og TV volumet 5, = S + /? + A^. 



Den indeholder I \- n \ — ^^ N^ 0„. Dens koncentration er 



\^ 1000 J 100 



Sc -\- 1000 n 



Co = 



Naar der i Wolfl''s kolorimeter er indstillet paa lighed af farven i 

 synsfeldtets to hah-dele, saa er de to farvcstofoplarsningers koncentrationer 

 omAendt proportionale med de to vædskesjø-ilers høider 



//„ c, Sc 5, 



H^ c^ 5j Sc-\- 1000« 



5 



eller, hvis -~ sættes = k, 



//, = k ^^ 



H^ Sc -\- icxx) n. 

 Løses denne ligning med hensyn paa c, faaes: 

 1000 H^ n 



i hvilken ligning k kan sættes ud af betragtning, lu'is N er liden i for- 

 hold til 5. 



At meget smaa mængder salpetersyrling, ialfald tilnærmelsesvis, lader 

 sig bestemme paa den her foreslaaede maade, har jeg kunnet godtgjøre 

 ved forsøg. Søvandet i Christianiafjorden udenfor den biologiske station 

 i Drøbak giver som regel (ialfald om sommeren) ikke reaktion med Griess 

 reagens. Til prøver af dette vand^ satte jeg afmaalte mængder af en 

 titreret nitritopløsning^ og fremstillede mig paa denne maade blandinger, 



som indeholdt fra 2 til 100 — ^-^ salpetersyrling i en liter. 



' Pceverne toges dels paa overfladen af fjorden, dels i 25 meters dyb udenfor Stationen. 



Hen specifiske vægt varierede mellem 1,012 og 1,020. ■ 

 - stillet paa en oplesning af kaliumpermanganat, som igjen var stillet paa oxalsyre. Den 



indeholdt 0,1 mgr. A^, <^3 ' ^° cam. Dens gehalt paa salpetersyrling aftog i lebet af 



sommeren med 2I/2 pct. af den oprindelige styrke. 



