6* L. A. HAUCH. 



imod at betragte Spredningsevnen som Maal for den paagaeldende Ud- 

 saeds anlsgstypiske Forskelligheder, og siger videre, at Studiet af Spred- 

 ningsevnen ikke er Stötte for Skönnet över Rigdommen paa anlzegs- 

 typiske Forskelligheder i det paagzeldende Materiale baade fordi Kaa- 

 renes Medvirkning ved Spredningen ikke kendes, og fordi der vaesent- 

 1ig kun er Tale om Hastigheden af Höide eller Tykkelsetilveexten. 

 Tillige omtaler imidlertid Forfatteren som Tegn paa Raceforskellighed 

 det föran omtalte Forhold med unge Egebevoxninger paa Bregentved 

 — og som bl. a. har vakt Prof. Arnold Englers Opmsrksomhed da 

 han under et Besög i Danmark i Efteraaret 1909 undersögte disse 

 Ting — at der Side om Side i samme Kulturflade er udsaat fremmede 

 Agern og Agern af dansk Avi som har givet höist forskellige Bevox- 

 ninger. I alle Tilfselde troer jeg af JOHANNSENS »Erblichkeitslehre» 

 at kunne uddrage Slutninger, som bidrage til at klare Forstaaelsen af 

 Plantetaethedens Virkning. Saaiedes af hvad S. 18 siges om Varia- 

 tionsvidden. 



Forfatteren benytter et Udtryk, som i nogen Maade betegner no- 

 get af det samme som Spredningsevne, idet han bruger Ordet Varia- 

 tionsvidde; han har foretaget länge Raekker af Maalinger af de enkelte 

 Frös Störrelse, han har saaiedes udfört Maalinger af store Masser af 

 Bönner, og han betegner Spillerummet mellem den störste og mindste 

 ved Udtrykket Variationsvidde. Han viser ved disse Maalinger, at 

 Variationsvidden stiger i samme Grad som man foröger Undersögelses- 

 materialets M.-engde. Han angiver saaiedes en Rjekke Maalinger af en 

 Slags brune Bönner (Prinsessebönner) udfört i Aaret 1900, hvorved i alt 

 12000 Bönner blev maalt, og Variationsvidden var 



med 120 uden Udvalg maalte Frö 15,50 — 10,75=4,75 mm 



» 2500 )) » t, » 16^25 — 8,25 = 8 » 



» 5000 >■> » •> » 17 — 8,25=8,75 » 



>> loooo » i> I) » 17,25 — 8,25 = 9 '> 



» 12000 i> » .; ■> 17,25 — 8,25 = 9 » 



Altsaa stiger Variationsvidden nssten til det dobbelte, og Johannsen 

 tilföjer at der slet ingen Grund er til at tro, at vi her ernaat til et 

 Maximum. 



Forfatteren udtaler videre (S. 169) at ved Massekultur vil altid en 

 långt större Variationsvidde opnaas end ved Kultur i ringere Maal, han 

 siger i denne Förbindelse: »darum känn bei Selektion aus einer Mässen- 

 kultur immer die 'beste Auswahl', sehr weit vom Mittel abweichende 

 Sortimcnte erhalten werden. Erst im Grossbetrieb känn man mit einer 

 gewissen Wahrscheinlichkeit die grosse Lose der Variationslotterie d. h. 



