SPREDNINGSEVNEN HOS VORE TR.CARTER. 15^" 



Er Forholdet hos de anförte Trasarter temmelig klart, saa gives 

 der andre, hvor det beskrevne Forhold stiller sig mere tvivlsomt, hvil- 

 ket kan have sin Aarsag i, at de indtager en slags Mellemstilling mal- 

 iern Traearter med stterk og Trasarter med svag Spredningsevne. Dette 

 gaelder saaledes Birk, Lserk og j4idelgran, som vel nok maa henreg- 

 nes til Triearter med staerk Spredningsevne, og taette Saaninger af 

 Birk og Laerk trives godt, ligesom /Edelgran med fortrinligt Resultat 

 forynges ved Selvsaaning, men de samme Trajarter kultiveres dog 

 ogsaa med stor Sikkerhed ved Plantning og give smukke Bevoxninger, 

 selv om man kun begynder med 8 — 9000 Planter pr. ha. 



Ogsaa El udvikler sig godt i stor Plantetaethed, men den store 

 Forskel man derved seer hos de enkelte Individer, hidrörer dog mulig 

 fra Traeartens Rodknolle, og Ellen — saavel Rödel som Hvidel — bör 

 vistnok henregnes til Traearter med svag Spredningsevne. 



I det jeg afslutter disse Bemjerkninger, skal jeg fremföre en Ud- 

 talelse om derhen hörende Forhold af Professor, Dr. phil. KöLPIN-Ravn, 

 som han har givet mig Tilladelse til at publicere, og som lyder saa- 

 ledes: At anvende Udtrykket > Spredningsevne» (synonymt med den 

 almindelige biologiske Betegnelse »Variabilitet ) som Betegnelse af en 

 »Egenskab» hos en Bestand af Traeer synes mig kun berettiget som 

 en rent forelöbig Karakteristik, men ikke i strengere biologisk Forstand. 

 Thi muligvis er Spredningsevnen kun et Udtryk for, at Bestanden ikke 

 er en biologisk Enhed, men en Blanding af »Smaa Arter», hver for 

 sig med en ringe Spredningsevne, men af meget forskellig Type. 



Denne Udtalelse forklarer godt, at Spredningsevnen hos samme 

 Traeart varierer med Fröets Proveniens, den forklarer den Forskel, der 

 med Hensyn til Spredningsevnen bestaar mellem Ege af Agern fra 

 sydlige Dele af Europa og Ege af danske Agern, thi i Sydeuropa baere 

 Egene saa rigt, at de derfra kommende Agern kan stamme fra en 

 enkelt Bevoxning, medens hos os Egenes Fröbaering er saa fattig, at 

 et större Parti danske Agern saedvanlig vil stamme fra mange forskellige 

 Bevoxninger. 



Tilbage staar imidlertid at forklare Forskellen i Spredningsevne 

 hos forskellige Trasarter, og i alle Tilfaelde har Sägen for det praktiske 

 Skovbrug samme Betydning, thi vört Frö — hvor megen Umage vi 

 end bör göre os for at hente det fra udvalgte Bevoxninger — vil dog 

 altid blive en Blanding af »smaa Arter» af meget forskellig Type. 



