STRÖDDA IAKTTAGELSER FRÅN EN STUDIERESA I MELLANEUROPA. 45 



(Hammerstiel i Krain), frän resp. 325(3), 1,500 (b), 1,650(0) och 1,750 (d) 

 meters höjd. Plantorna hade alla till en början uppdragits i försöksträd- 

 gärden vid Mariabrunn, hvarifrån de vid 3 års ålder utplanterats ä för ända- 

 målet här å 500 m:s höjd öfver hafvet särskildt utvald, kalafverkad skogs- 

 mark. Enligt af prof. C. benäget meddelade uppgifter hade plantorna i de 

 olika kulturerna för 2 är sedan (dä 1 6 är gamla) uppvisat följande höjd 

 (medeltal): a-plantorna 244 cm., b-plantorna 135 cm., c-plantorna 104 cm. 

 och d-plantorna 71,6 cm. Plantorna hade i alla fyra kulturerna utplanterats 

 i samma förband, a-plantorna bildade nu ett fullständigt slutet bestånd, 

 b-plantorna bildade bestånd af ganska god slutenhet, c-plantorna bildade ett 

 tämligen glest, dåligt slutet bestånd, d-plantorna slutligen stodo ytterligt glest. 

 Inom hvarje försöksruta visade de olika individen starkt varierande höjdtill- 

 växt och äfven i öfrigt stora individuella olikheter sinsemellan. Oförtydbart 

 torde detta bero pä heterogen beskaffenhet hos fröet, som här näppeligen 

 kunnat härstamma frän i hvarje särskildt fall ett moderträd. Säsom exempel 

 på individens olika höjdtillväxt inom en och samma försöksruta kunna här 

 anföras a-plantornas maximi- och minimihöjder, hvilka vid mitt besök upp- 

 mättes till resp. 5 m. och 1,75 m. 



Ett kulturförsök med gran af svenskt frö hade utfallit synnerligen dåligt. 

 Af ett flertal vid 4 års ålder utplanterade granplantor kvarlefde nu vid 1 8 

 års ålder blott 2 stycken, resp. 115 och 50 cm. höga. Båda utmärktes af 

 jämförelsevis korta barr. Att de svenska, här relativt trögväxande granarna 

 gått ut i så stor utsträckning torde med all sannolikhet kunna tillskrifvas den 

 omgifvande, högväxta gräs-örtvegetationens ogynnsamma inflytande. Att de 

 lägväxta granplantorna skola hämmas i sin utveckling och slutligen helt för- 

 kväfvas och dödas af en yppig, högväxt markvegetation är ju helt naturligt. 



Några namn ur högen af markvegetationens konsliluenter torde också ytterligare tydlig- 

 göra detta sakförhållande. Såsom mera framträdande bland markväxterna antecknades följande 

 arter: Astrantia major-, Betonica officinalis, Brachypodium pinnatum, Campamtln glomerata^ 

 Centaurea spec, Cirsiuin oleraceiim och rivulare, Colchicum autumnalc, Cytisus nigricans, 

 Dactylis gloinerata, Epipactis Helleborine, Galhtm mollugo och verum, Habenaria conopsea. 

 Listera ovata, Lysvmackia piinctata, Orchis spec, Salvia spcc, Trifoliuiii montitmitn och 

 pratense^ Verairum album. 



Från trenne olika höjdlägen, a: 630 m., b: 1,060 m., c: 1,520 m., hade 

 frön insamlats frän Karawanken i Kärnthen. De härur framgångna plantorna 

 gäfvo för 2 är sedan (vid 16 års ålder) följande medelhöjdsiftror: a-plantorna 

 174 cm., b-plantorna 125 cm., c-plantorna 98,7 cm. Äfven här visade sig 

 plantorna pä hvar enskild försöksyta vara af synnerligen heterogen beskaffen- 

 het. — Skillnaderna mellan plantor från 500 och 1,000 m:s höjd i alperna 

 »torde nog utjämna sig med åren», ansåg professor Cieslar, sä dock sanno- 

 likt icke skillnaderna mellan dessa och plantor frän högre höjd, från höjd- 

 lägen närmare skogsgränsen. 



Till ytterligare belysande af de CiESLAR-ska granproveniensförsöken 

 meddelas här i fig. i efter Cieslar (i Centralblatt fiir d. gesammte Forst- 

 wesen 1899) en bild af 3åriga granar, uppdragna på samma mark ur frön 

 från olika trakter. Plantorna i — 6 stamma ur frön frän Österrike; i: 460 

 m. ö. h., 2: 900, 3: 1,100, 4; 1,380, 5: 1,600 och 6: 1,650 m. ö. h. De 

 såsom nummer 7 ätergifna plantorna äro uppdragna ur frö frän Finland'. 



' Se närmare om dessa ClESLARS försök hos GuNNAR ScnoTTE, ang. arbete, sid. 195. 



