54* NILS SYLVEN. 



att öfverallt söka sig näring. Vid besök ä Skogsförsöksanstalten i Mariabrunn 

 vid Wien fick jag af därvarande botanisten, dr. E. Zederbauer bekräftelse på 

 dessa mina förmodanden. Doktor Zederbauer hade nämligen under en ny- 

 ligen inträffad nunnehärjning i Österrike gjort den iakttagelsen, att somliga 

 träd stått så godt som oskadade i för öfrigt mer eller mindre fullständigt kal- 

 ätna granbestånd; de mera oskadade granarna hade utmärkt sig framför de 

 kalätna just genom relativt långa, kamlikt nedhängande sidogrenar. 



I granbestånden i de ostpreussiska reviren Warnen och Goldap ä Ro- 

 minterheden förekommo samma förgreningstyper af gran som i Sternbergs- 

 skogarna. Hvad kottefjällen beträffa, syntes kottefjällsvarieteten enropaa för- 

 härska, ehuru i en mängd olika modifikationer. Ej få granar ägde dock kotte- 

 fjäll af a(u?)niiala-\.y\> eller (7(r;/?«/«<7/(7-liknande typ; /eii>iico-M\.a.åe typer påträf- 

 fades ej. Alla granarna hade anmärkringsvärdt stora kottar. De insamlade 

 kottarna varierade i längd från 10,5 (enstaka) till 15 cm. och därutöfver. 

 Å den närbelägna Johannisburgerheden uppgick kottelängden ej sällan till 

 öfver 18 cm. Enligt uppgift af Forstrat Lent i Allenstein innehöllo här 10 

 kottar c. 4,000 frön. 



I Sachsen besökte jag bl. a. granskogarna invid Tharandt (utanför Dres- 

 den) samt vissa områden af Sachsiska Schweiz. I Tharandtskogarna förhär- 

 skade kam- och borstgranar, vanligen i vackert och typiskt utbildad form. 

 Men äfven plan- och bandgranar samt öfvergångsformer de olika typerna 

 emellan förekommo. Kottetillgängen var ytterligt ringa. De få kottar, jag 

 lyckades uppbringa, visade sig tillhöra kottefjällsvarieteterna eiiropira och acu- 

 mittata. — I Sachsiska Schweiz blef jag i tillfälle att iakttaga den skade- 

 görelse, som snötryck här kan åstadkomma å granarna. I unga till medel- 

 ålders grankulturer hade granen under den senaste vintern lidit starkt af snö- 

 tryck. Orsaken härtill syntes allmänt vara den, att gallring ej skett i tid. 

 Att de vid töväder starkt hopade och packade snömassorna lätt nedbryta de 

 i ogallrade bestånd särskildt veka och fina granstammarna, bör ju ej förvåna. 

 De mest smalstammiga granarna hade i första hand nedbrutits. Men äfven 

 många gröfre granar hade dukat under för snötrycket. Ju mera utspärrade 

 och åt sidorna utbredda grenar granarna haft, ju värre hade de brutits sön- 

 der. Särskildt voro granar af plangranstyp, granar med i horisontalplanet 

 mer eller mindre vidt utbredda sidogrenar, svårt brutna. Granar af kamgrans- 

 typ (med kamlikt nedhängande sidogrenar) syntes, som naturligt var, minst 

 skadade. Här och hvar kunde man se, hurusom af intill hvarandra växande 

 granar de plangransartade ofta brutits tvärt af, under det att de mera kam- 

 gransartade stodo fullständigt oskadade. Plangranarnas vidt grenade grenar 

 måste ju ha erbjudit en betydligt större snöuppfångande yta än kamgranarnas. 



I Bayern besökte jag i och för studium af granen och de bayerska gran- 

 skogarna de utanför staden Freising befintliga skogsmarkerna. Granen är här 

 öfver stora ytor det härskande trädslaget. Numera äro alla ungskogar kultur- 

 skogar. Då verkligt goda fröår inträffa blott ungefär hvart 8:de år (alla år 

 erhålles dock alltid något frö), måste frö årligen inköpas. C. 50 kg. granfrö 

 inköpes årligen. Af de härur uppdragna granplantorna försäljes en del hvarje 

 år. Allt frö köpes och erhålles genom regeringens försorg. Då kalmarken 

 öfverallt tidigt blir starkt gräsbeväxt, ske kulturerna alltid medelst plantering, 

 vanligen af 3 — 4 år gamla plantor. Vid 100 års ålder uppnår granen i re- 

 gel c. 50 rm:s brösthöjdsdiameter; en 1 00-årig granskog håller här c. 850 fm. 



