98* REDOGÖRELSE FÖR SKOGSFÖRSÖKSANSTALTENS VERKSAMHET. 



utveckling skulle det otvifvelaktigt vara af en mycket stor betydelse 

 att erhålla mera objektiva markboniteingsmetoder, än de hittills använda. 

 Det är nämligen icke alltid tillräckligt att för detta ändamål begagna 

 sig af skogens beskaffenhet eller höjd, då höjdtillväxten på grund af be- 

 ståndets behandling, olämpligt trädslag etc. ej alltid motsvarar markens 

 produktionsförmåga. 



I Finland har A. K. Cajander tagit till orda för att använda en på 

 botaniska karaktärer grundad skogstypsindelning såsom norm vid boni- 

 teringen och anser sig därigenom komma ifrån en del svårigheter, som 

 vidlåda den hittills brukliga metoden. När det gäller de mera extremt 

 skilda skogstyperna såsom å ena sidan de örtrika med mera mullartad 

 humus, å andra sidan de mera hedartade med mycket ringa humus, går 

 anstaltens hittillsvarande erfarenhet i den riktningen, att en sådan skogs- 

 typsindelning ganska väl motsvarar markslag af olika bonitet och skogar 

 af olika produktionsförmåga. Svårigheten ligger emellertid i att få en 

 dylik bonitetsindelning användbar på den stora hufvudmassan af våra 

 skogar, våra mossrika tall- och granskogar. Som bekant äro blåbär 

 och lingon karaktärsväxter i dessa skogar. Redan Alb. Nilsson framhåller 

 i sin uppsats »Svenska växtsamhällen» i Tidskrift för skogshushållning 

 årg. 30, Stockholm 1902, att blåbärel antyder en bättre mark än lingonet. 

 Denna tanke har vidare utvecklats af Cajander, som urskiljer en blå- 

 bärstyp, en lingontyp och en ljungtyp. Blåbärstypen representerar 

 bland dessa den högsta, ljungtypen den lägsta boniteten. En gransk- 

 ning af de af skogsafdelningen utlagda och af A. Maass beskrifna prof- 

 ytorna för upprättande af erfarenhetstabeller öfver tallen gifver visser- 

 ligen vid handen, att blåbärsriset i genomsnitt angifver bättre mark än 

 lingonriset. Variationen med hänsyn till boniteten är dock inom hvarje 

 typ så stor, att en bonitetsindelning på denna grund är förbunden med 

 betydande svårigheter och svagheter. 



Då det emellertid synes mig vara af vikt att genom ytterligare 

 undersökningar pröfva den af Cajander föreslagna boniteringsmetoden, 

 så får jag föreslå att vid utläggande af såväl tillfälliga som fasta prof- 

 ytor, där beståndets virkesmassa, ålder och tillväxt bestämmas, mera 

 uppmärksamhet riktas åt denna fråga än förut, och att vid revision af 

 gamla profytor anteckningarna om markvegetationen kompletteras, hvar- 

 jämte dess förändringar efter gallringar närmare undersökas. För en mera 

 exakt bestämning af växternas frekvensgrader får jag föreslå, att den 

 af Raunkiaer utarbetade metoden pröfvas. 



Under sina resor böra tjänstemännen vid den botaniska afdelningen 

 för detta ändamål besöka skogsafdelningens profytor, när så kan ske 

 utan några större kostnader. 



