140*' SKOGSUNDERVISNINGSFRAGAN. 



liksom hittills borde hafva sitt säte vid en egen högskola eller, sSsom exempelvis vid Hoch- 

 schule fiir liodenkiiltur i Wien och vid Landbohojskolen i Köpenhamn, såsom en själfstän- 

 dig fakultet ingå i en större högskola, där den högre vetenskapliga undervisningen vore förenad 

 för landtbruk, skogshushållning, veterinärväsende, landtmäteri och möjligen ännu flera fack.» 



sDe sakkunniga yttrade därom följande: 



'Det är obestridligt, att vissa framför allt ekonomiska fördelar äro förenade med en 

 dylik pä skilda fakulteter arbetande högskola i landets hufvudstad; att olägenheter därvid 

 förefinnas, torde vara ej mindre påtagligt.' 



'De sakkunnigas organisationsförslag till skogshögskolan föregriper på intet sätt en 

 möjlig utveckling i ofvan antydd riktning, i det att detsamma utan några grundväsentliga 

 ändringar tillåter denna högskolas inordnande såsom en fakultet i en dylik större högskola, 

 om i en framtid detta skulle anses förmånligt. Pä det bestämdaste vilja emellertid de sak- 

 kunniga framhålla, att såväl lokaler som institutioner erfordras i föreslagen omfattning för 

 en nöjaktig och framgångsrik skogsundervisning. Det blir en framtida utrednmgs sak att 

 taga under öfvervägande, i hvad män de böra användas äfven för utbildning af studerande 

 med andra hufvudstudier än skogsmannens.' 



'Utan att sålunda vilja göra något bestämdt uttalande, huruvida det vore förmånligt, 

 om skogshög^kolan utgjorde en fakultet inom en högre praktisk-vetenskaplig högskola i 

 Stockholm, vilja de sakkunniga föreslå, att den fortfarande må förblifva en själfständig 

 undervisningsanstalt, sä mycket mera som den framlagda organisationsplanen icke lägger 

 hinder i vägen för framtida förändring i berörda hänseende. Särskildt vilja de sakkunniga 

 framhålla, att plat> kan beredas skogshögskolan midt i den samling af vetenskapliga insti- 

 tutioner med teoretisk och praktisk uppgift som håller på att växa upp kring Frescati ä 

 Djurgården.' 



»Den uppfattning som de sakkunniga här låter framträda synes mig vara riktig. Tan- 

 ken på specialisering, som alltmer gör sig gällande såväl inom hushållningens som veten- 

 skapens olika områden, synes också ha legat till grund för beslutet vid 191 1 års Riksdag 

 angående tekniska högskolan, då sä frikostiga anslag beviljades för inrättandet af olika 

 laboratorier och upprättandet af professurer för sä mänga olika ämnen. Detta utesluter 

 icke möjligheten, alt en högskolas olika bildningsresurser böra kunna tagas i anspråk äfven 

 af en annan närgränsande vetenskaps alumner, äfven om dessa äro inskrifna vid en annan 

 läroanstalt, och det synes mig som om länken härpå varit anledningen till den deien af 

 Riksdagens meranämnda beslut, som rör utredningen af annan fackundervisnings förläggande 

 till tekniska högskolan, dä en sådan utredning naturligtvis kan utmynna i ökadt kraf på 

 utrymmet inom vissa undervisningslokaler. En viss tvekan skulle därför kunna anses be- 

 fogad, att redan nu, innan denna utredning föreligger, framlägga förslag om skogsinstitutet> 

 omorganisation. Men af hvad jag anfört om hvad som inom Riksdagen och eljest före- 

 kommit i hela denna fackskolefråga, synes det med all klarhet framgå, att det varit tanken 

 på landtbruks- och landtmäteriundervisningen, som påverkat Riksdagens beslut, något .som 

 synes helt naturligt, dä skogsundervisningens olika grenar i de flesta fall: skogssköt-sel. 

 skogsindelning, botanik, zoologi, marklära alls intet, och i andra fall: skogsteknologi och 

 kemi endast helt obetydligt tangera de vetenskaper, som falla inom tekniska högskolans 

 område. Att något uppskof med den högre skogsundervisningens ordnande skulle påkallas 

 af den högre landtbruksundervisningens outredda läge eller af den ännu icke slutligen af- 

 gjorda frågan om landtmäteriundervisningens förläggning, synes mig icke heller nödigt eller 

 lämpligt. De för landtbiuksundervisningens ordnande tillkallade sakkunniga hafva ju i detta 

 afseende, liksom domänstyrelsen och landtmäteristyrelsen med afseende på landtmäteriunder- 

 visningens förhållande till skogundervi^ningell, kommit till ett bestämdt uttalande, och de 

 af mig omnämnda anförandena frän Riksdagens öfverläggningar visa, att de citerade talarna 

 ingalunda ansågo något uppskof af denna grund vara betingadt.» 



»De af dem vitsordade och af alla intresserade välkända svåra förhållandena vid det nu- 

 varande skogsinstitutet tala också sitt mycket afgörande språk, och efter noggrant öfver%ägande 

 af alla på frågan inverkande omständigheter har jag funnit, att det icke längre bör med fram- 

 läggande af förslag till den högre skogsunder^-isningens ordnande anstå.» 



Härefter innehåller propositionen de sakkunnigas fram5tällning'oni skogens Och skogs- 

 hushållningens betydelse för Sverige. Sedan departementschefen i korthet omnämnt 

 den Wallmoska reservationen i denna punkt och erinrat om den igångsatta försökstaxeringen 

 i Värmlands län, yttrar han: 



»Skulle denna undersökning visa, att de siffror, som framkommit genom enskilda skogsmäns 

 forskningar och kalkyler, äro allt för sang^■iniska, framträder ännu starkare behofvet af en god 

 undervisning för att erhålla den kunskapsrika skogsmannakår, som då erfordras i ännu högre 



