TALL OCH GRAN AF SVDLIfl HÄRKOMST I SVERIGE. 163* 



Men som månge ännu påstå, at af våra Uplands-Tallar, de må mogna 

 så länge de vilja, blir ändock aldrig någon Furu; samt at tvärtom, rätta 

 Furu-ämnen, jämväl under yngre växt, visa Furu-art; så vore väl, om 

 någon, til efterverldens upplysning i detta mål, ville taga Tallkottar, e. g. 

 ifrån Parken vid Solna kyrka och plantera dem på en Furu-bärande ås 

 i Småland eller Westergöthland, samt tvärtom, plantera Frön af den bästa 

 Malm-Furu omkring Solna; så skal det visa sig, om hvardera Trädslaget 

 behåller sin art, eller ock ändrar sig efter jordmånen, hvilket senare är 

 högst troligt.» Vi se här en framsynt auktor, som ledsamt nog dolt sig 

 under anonymitetens mantel, i hufvudsak föreslå samma försök, som det 

 blifvit Skogsförsöksanstalten förbehållet att halfannat århundrade senare upp- 

 taga. Ännu i komminister Hallborgs »Beskrifning om allehanda Träns 

 Plantering, grundad på mångåriga rön och försök etc. i Finland, Skåne 

 och Småland», ett för sin tid förträffligt arbete, som utkom i flera upp- 

 lagor under tiden 1773 — 1814, läres ej blott att frö borde samlas från 

 felfria träd, utan ock att frön från trädindivider på lerjord borde sås på 

 liknande jord, hvilket ock borde iakttagas beträffande sandmylla och 

 andra jordarter. 



Liknande åsikter om en individuell ärftlighet finner man också hos 

 flera utländska samtida: så hos tyskarna ZiNKE 1753 m. fl., hvilka lik- 

 som svenskarna urskilde olika tallformer, och BECKMAN 1759, som an- 

 såg virkets klyfbarhet gå i arf, hos fransmannen Du H.AMEL 1760, samt 

 engelsmännen AF Haddington och Dav, af hvilka den förre 1760 sökte 

 förbättra tallrasen på sitt gods i Skottland genom att välja frötallarna 

 med hänsyn till kärnvirkets beskaffenhet, den senare 178g framställt 

 växtformerna hos asken såsom ärftliga. 



Tron på de individuella egenskapernas ärftlighet hos skogsträden 

 försvinner emellertid alltmer, och betecknas i arbeten i början af 1800- 

 talet ofta såsom gamla villomeningar.^ 



I stället uppdyker redan före i700talets slut frågan om kliiniU- 

 rascrna. 



Timmerhandeln hade redan nått en viss utveckling, och i de trä- 

 importerande länderna gafs tillfälle att jämföra virke från vidt skilda 

 trakter. I England konstaterar M.\RSH.\LL m. fl. den inhemska tallens 

 underlägsenhet gentemot den från Norden importerade, och liknande er- 

 farenheter göras i Frankrike och norra Tyskland, i hvilka länder dock 

 en del områden voro kända för tall af utmärkt beskaffenhet. Det nor- 

 diska tall virkets öfverlägsenhet sägs i en uppsats »Om vilda träns od- 

 ling». Sv. Landtbruksakademiens annaler 1820 — 21, vara en känd sak. 

 Då hufvudmassan af dylikt virke vid denna tid skeppades från Riga, 



' Se härom Slkvogts arbete, litteraturförteckningen n;o py. 



