lALI. OCH GRAN AF SYDLIG HÄRKOMST I SVKRIPE. '79* 



därmed, nämlit;en hur lokalformeriKi uppkommit. Två möjligheter synas 

 föreUgga. 



Tallen kan vara hvarl som i ärftlighetsläran kallas ett »blandadt 

 samhälle», hvars enheter kunna vara formbeständiga elementarformer, 

 ehuru korsningar dem emellan alstrat allsköns blandningstyper, af hviika 

 genom de yttre förhållandenas naturliga urval en kommit att predomi- 

 nera på ett ställe, en annan på ett annat. En sådan formbildande faktor 

 ser KiENiTZ framför allt i snötrycket. Detta skulle småningom utgallrat 

 de bredkroniga individerna inom artens nordiska och subalpina utbred- 

 ningsområden, under det den breda, grenrika kronformen inom områden 

 med ringare snöbrottsfara tvärtom är af nytta vid artens kamp om ljus 

 och utrymme såväl inbördes mellan individer af olika typ som gent emot 

 andra trädarter. Metzger (öy) påpekar, att den nordiska tallens smala, 

 förlängda krona synes särskildt anpassad för den långvariga sidobelys- 

 ningen å dessa breddgrader. På samma sätt är det lätt att förstå, hvarför 

 de olika tallformernas vegetationstid, som har en sä betydande varia- 

 tionsvidd som 3 — 8 månader, tillnärmelsevis svarar mot de klimatiska 

 förutsättningarna inom respektive växtområden. 



Den andra möjligheten är, att tallindividen har förmåga af en direkt 

 — låt vara än så obetydlig — anpassning gentemot rådande edafiska 

 förhållanden, samt att denna egenskap generation efter generation allt 

 starkare utmejslat olikheterna mellan lokalformerna. (Ny-lamarckianism.) 

 Engler, som f. ö. ej tagit bestämd ståndpunkt i denna fråga, anför [2p, 

 sid. 304 o. 312) en del observationer, som tyckas antyda möjligheten af 

 en dylik individuell anpassning hos såväl tall som gran. En afgjord mot- 

 ståndare till detta åskådningssätt var Mayr {66). 



Vare sig de forrabildande krafterna varit verksamma på ena eller 

 andra sättet, — en fråga, som blott kan lösas genom tidsödande ren- 

 odlingsförsök — ha emellertid som resultat däraf framgått lokala former, 

 hviika såtillvida förtjäna benämningen kliniaiyascv, att de väl harmoniera 

 med existensvillkoren i sin hemort. Då tallen vid förflyttning från denna 

 åtminstone ej i första generationen kan afsevärdt förändra sin natur, 

 råkar den därför i en mer eller mindre framträdande disharmoni med 

 sin nya omgifning. Det är detta förhållande hvarpå »tysktallssjukan», 

 generellt sedt, grundar sig. Dess olika yttringar skola i ett följande 

 kapitel mera i detalj belysas med bilder hämtade frän bestånd inom 

 landet. 



Granens till rubriken lokalform eller klimatras hänförliga variations- 

 krets har blifvit mycket mindre studerad än tallens, tydligtvis enär arten 

 själf genom sitt förhällande vid förflyttning gifvit mindre anledning 

 härtill. 



