ig2* EDVARD WIBECK. 



skiljas, kan man dock i stort sedt säga, att de förstnämnda äro mera 

 framträdande under trädets första år, då däremot de senare längre fram 

 alltmera göra sig gällande, delvis med undanskymmande af de förra. 

 Tydligtvis växla rasdragen något allt efter fröproveniensen och de sjuk- 

 liga egenskaperna blifva desto mer framträdande, ju större skillnaden 

 är mellan lifsvillkoren å trädets ståndort och ä den verkliga hemorten. 

 Då våra tysktallsbestånd nu å ena sidan visat sig härstamma från vidt 

 skilda delar af Mellaneuropa och ä andra sidan blifvit uppdragna på 

 platser i Sverige med mycket olika jordmån och klimat, så följer redan 

 häraf, att bestånden sinsemellan måste förete betydande olikheter. 



Mellan bestånd, hvilka trots en otvifvelaktigt niellaneuropcisk frö- 

 proveniens till sitt yttre ej kunna skiljas från svenska, samt sådana, som 

 från första åren aftyna och redan vid lo — ij års ålder bortdö och hvilkas 

 stamform och förgrening snarast påminna om bcrgtallcns, finnas i sjalfva 

 verket alla öfvergångsformer. 



Ett fall, då i Sverige uppdragna bestånd af tysk fröproveniens ej 

 degenererat, har redan förut blifvit nämndt, nämligen E. WoLFf^.s kulturer 

 vid Ölsboda (sid. 172*). Efter hvad nuvarande förvaltaren af dessa skogar, 

 jägmästare A. Carlberg, meddelat, visa samtliga de 35 — 50-åriga be- 

 stånd, som åtminstone delvis måste vara identiska med de af WOLFF 

 omnämnda, fortfarande en oklanderlig växtform. Tyvärr har det ej 

 kunnat utrönas, hvarifrån fröet till dessa bestånd, hvilka förhållit sig så 

 olika gentemot de vanliga Darmstädterbestånden, kommit. Sannolikt 

 är emellertid, att det varit från mellersta Tyskland, möjligtvis frän trakten 

 af Harz, hvarifrån man vet att på 1860-talet frö hämtats för värmländska 

 hushållningssällskapets räkning. Afven på Carlsdals, Garpenbergs m. fl. 

 bruksskogar i Bergslagen har tyskt frö veterligen blifvit användt i en 

 omfattning, som knappast synes stå i proportion till arealen af de kul- 

 turer, hvilka sedermera röjt sig såsom otvifvelaktigt »tyska». Man kan 

 därför förmoda, att ej heller alla af detta utsäde uppkomna bestånd 

 urartat. 



Endast genom grenarnas längd och en afvikande grenvinkel an- 

 tydes den habitus, som vi anse för tysktallens typiska, hos en del kul- 

 turbestånd å L:a Svältans kronopark och å Jönåkers häradsallmänning, 

 hvilka bestånd dock på grund af förekomsten af insprängd bergtall med 

 tämligen stor visshet kunna antagas vara af tysk fröproveniens. I öfrigt 

 afvika de så föga från normala svenska, att Skogsförsöksanstalten här 

 år 1903 och 1905 utlagt tvenne serier af gallringsytor, n:r 10 och 41 

 {6j]. Beståndsbeskaffenheten hos de svagt låggallrade parcellerna af dessa 

 ytor återfinnas i A. Ma.V.SS' Erfarenhetstabeller hos tallen (6^, sid. 230 

 och 234). 



