TALL OCH GRAN AF SVDl.IG HÄRKOMST 1 SVERIGF,. 193 



Till tysktall af relativt god habitus kan man nog ännu räkna be- 

 stånd af den typ, som företrädes af fig. 6, hvarest dock smärre afvikelser 

 från stammarnas vertikala växt redan framträda. 



Man kan ta för gifvet att alla våra bättre tyska tallbestånd här- 

 stamma från mellersta eller norra Tysklands tallområden. 



Den sämre tysktallen — och hit får nog flertalet af bestånden 

 räknas — ■, har direkt eller pä olika omvägar kommit från sydvästra 

 Tyskland, eller, såsom förut blifvit nämndt, möjligtvis till någon del 

 frän andra europeiska länder — framförallt Frankrike — , hvilka om- 

 fattats af Darmstädterfirmornas fröimport. De bestånd, som uppkommit 

 af detta frö, karakteriseras af en rad egendomligheter, hvilka visserligen 

 ofta förut blifvit beskrifna och för flertalet svenska skogsmän äro väl 

 bekanta, men som dock i anslutning till figurerna i uppsatsen här i kort- 

 het skola genomgås. 



Liksom det tyska tallfröet är gröfre än det svenska, äro också de 

 däraf uppkomna plantorna större och frodigare.' Såvida ej redan från 

 början skytte, frost eller tillfälliga skadliga faktorer af annat slag till- 

 stöta, för hvilka alltid de i Sverige uppdragna tallplantorna af sydlig 

 proveniens äro mera känsliga än de inhemska, tillväxa de förra under 

 ett antal år snabbare. En liten jämförelse häröfver har kunnat göras 

 på försöksanstaltens våren 1905 anlagda sådd fält, där äfven parceller 

 besådda med tyskt frö från trakten af Eberswalde (Mark-Brandenburg) 

 samt med sydfranskt frö från Pyrenéerna förekomma. Vid revisionen 

 sommaren 19 10 af de 5-åriga kulturerna visade de utländska och vissa 

 af de svenska tallplantorna de längder, som i tabell I å följ. sida angifväs. 



Ungefär samma resultat visade sådderna från år 1904 på försöksytan 

 n:o 18 å Tönnersjöhedens kronopark i Halland, där plantorna vid revi- 

 sion den 4 — 5 september igii hade de i tabell II angifna medel- 

 längderna. 



Man finner att på samtliga försöksfälten de utländska plantorna ha 

 den största längden. Öfverallt utom på försöksytan å V. Tiveden i Närke 

 och Frösön i Jämtland har fröet från Eberswalde gifvit de längsta plantorna, 

 å sistnämnda platser åter äro de franska plantorna ojämförligen de längsta. 

 På de öfriga ytorna, framförallt på Ramsjö-fältet, ha dessa senare starkt 



' I alla de fall, då svenskt tallfrö uppgifves ha li.ift större 1 ,000-kornvikt än det tyska, 

 så t. ex. hos Petermann {77) eller i årsberättelsen för Ölands revir år 18S3 ('-'7). ''» 

 uppenbarligen smärre, speciellt för tUstållningsändamäl sorterade fröpartier legat till grund 

 för uppgiften. 



HKMHEHiiS uttalande att »redan fröplantan efter tyskt tallfrö företer svagare utveckling 

 med kortare och tunnare barrkrans än motsvarande å samma ståndort uppdragna planta at 

 svenskt frö» (./ö) öfverensstämmcr åtminstone ej med del vanliga förhållandet, så länge den 

 tyska plantan är frisk. 



