TAI.I. OCH r.KAN AF SYDLIG HÄRKOMST I SVF.RIC.K. '95 



de förra en afsevärdt större medellängd. Hvarpä detta berott, kan ej 

 med säkerhet förklaras; möjligen ha de yttre faktorerna, trots plantornas 

 ringa iilder, redan börjat att ogynnsammare påverka de sydtyska än de 

 mellantyska plantorna, ehuru någon till det yttre framträdande skade- 

 verkan ännu ej kan förmärkas på någondera. På försöksfaltet i Chorin 

 visade plantorna från Rhenpfalz en starkare tillväxt än de från Mark- 

 Brandenburg och för öfrigt än tallplantor af någon annan fröproveniens. 

 På samma gång kunde emellertid förmärkas, att de pfalziska tallarna i 

 högre grad tenderade mot en stark förgrening, hvarigenom hufvudstam- 

 men försvagades och plantorna, trots sin stora frodighet, bådade träd 

 af mera undermålig form. 



Ehuru tallen i de trakter, hvarifrån större delen af våra tysktalls- 

 bestånd härstamma, af naturen har större benägenhet för krokvuxenhet 

 och stark grensättning än den svenska, något som man lätt iakttager 

 vid jämförelse af bestånden i deras respektive hemland, komma dock 

 dessa drag hos tysktallen i än högre grad till synes hos bestånd upp- 

 dragna i ett nordligare klimat. Den regelbundna pyramidform, som i 

 regel karakteriserar den svenska ungtallen äfven i relativt fritt läge och 

 som beror på en strängt vertikal stam och en väl afvägd proportion 

 mellan sidoskotten af olika ordning, är vida mindre genomförd hos de 

 i Sverige uppdragna tysktallarna. Såsom förut blifvit nämndt, visa redan 

 ganska goda tysktallsbestånd smärre afvikelser från stammarnas verti- 

 kala sträckning. Hos det stora flertalet tyska bestånd blifva dessa af- 

 vikelser både stora och talrika, och beståndet mister därigenom den 

 parallellstruktur, som annars plägar möta ögat, då man blickar in mellan 

 stammarna i ett slutet barrträdsbestånd. (Jfr i all synnerhet fig. 3 och 

 4.) I extrema fall, och dessa äro i all synnerhet vanliga i de inre och 

 högre belägna delarna af Sverige, där klimatet mest afviker från tysk- 

 tallens naturenliga, blifva stammarna ännu mera oregelbundna, de blifva 

 bågböjda. S-formiga eller krypande som bergtallens (fig. 2 och 1 1). Midt 

 för kvisthvarfven visar stammen ofta starka ansvällningar och barken är, 

 såsom förut blifvit nämndt, mera grå än den svenska tallens och upp- 

 brister och affjällar sig på ett något afvikande sätt. Grenarna blifva 

 förhållandevis mycket långa. Då de därtill ofta utgå i en påfallande 

 spetsig vinkel mot stammen eller äro bågformigt uppåtsvängda, nå de 

 öfversta nästan i jämnhöjd med toppen (fig. 9 och 14). 



I en jämförande provenienskultur, såsom t. ex. den af KlENlTZ å 

 reviret Chorin anlagda, hvarest tallar af olika härkomst sida vid sida 

 kunna jämföras, finner man, att smärre egendomligheter i växtsättet 

 karakterisera de olika provenienserna. Ehuru dessa karaktärer framträda 

 tydligt nog vid massverkan af en stor mängd likåldriga trädindivider. 



