240* TOR JONSON. 



rot och krona lättare försiggå, än om en lång stamdel först måste pas- 

 seras. 



På grund häraf inses, att trädens stambildning hufvudsakligen sker 

 af nödtvång, och måste det ligga i växtens intresse att på uppbyggande 

 af detta hjälporgan ej använda mera näringssubstans, än som för ända- 

 målet är alldeles nödvändigt. Resten bör nämligen gå till alstrande af 

 nya knoppar, blad och blommor, hvilket senare uppbyggande för växten 

 är af verklig produktiv betydelse, medan stambyggnaden däremot för 

 växtens egen — men ej för människans — ekonomi snarare är att be- 

 trakta som en mera underordnad försvarsåtgärd. 



Så långt vetenskapen har kunnat intränga i naturens rike, har man 

 öfverallt kunnat påvisa, hurusom allt uppbyggande och all utveckling 

 sker med allra största målmedvetenhet för uppnående af den önskade effek- 

 ten. Tillämpas detta på ett träds stambyggnad, bör principen för denna 

 sålunda lyda: uppnående af nödig styrka ined minsta möjliga material- 



Sä snart denna princip kan anses fastslagen, och möjlighet därjämte 

 finnes att utröna den påfrestnmg, för hvilken olika delar af en trädstam 

 är utsatt, böra också tillräckliga uppgifter föreligga för att med hjälp 

 af kända statiska lagar bestämma de minimidimensioner, stammen bör 

 ha för fyllande af sin uppgift som bärare. Det är sålunda mekaniken, 

 som här skall lämna förklaringen till biologiska fenomen. 



För att motverka de krafter, som vilja bringa trädkronan ur sitt 

 jämnviktsläge, behöfves hos trädstammen först och främst en viss tryck- 

 fasthet för att motstå det nedåt verkande trycket af dess egen och kro- 

 nans tyngd. Af denna motståndskraft besitter stammen vanligen ett rätt 

 stort öfvermått, så att endast någon enstaka gång svårare snö- eller is- 

 belastning kan söndertrycka stammen i längdriktningen. Däremot ser 

 man ofta exempel på bristande styfhet, i det att träd, som uppvuxit i 

 öfverslutna grupper, efter friställning ställa sig i båge, emedan de ej 

 kunna undvara det stöd af grannarna, som de under sin uppväxttid åt- 

 njutit och vid sin stams utbildning litat på (se fig. i). I de flesta fall 

 besitta dock träden äfven i detta afseende öfvermått af hållfasthet, emedan 

 stammen måste konstrueras för öfvervinnande af en långt mer kräfvande 

 påfrestning, nämligen vindtrycket, hvars från sidan kommande angrepp 

 kan tänkas koncentreradt ungefär midt i trädets krona. Otvifvelaktigt 

 blir denna böjfasthet, eller förmåga att motstå afbrytning, stammens vik- 

 tigaste funktion, och därför också så godt som allena bestämmande för 

 materialets fördelning inom olika delar, d. v. s. stammen bör först ock 

 främst utformas så, att den i alla delar besitter nöjaktig Iiållfastliet mot 

 afbrytning genom blåst. 



