252* TOR JONSON. 



häraf framgå, att detta WljKANDERS resultat knappast torde vara allmän- 

 giltigt utan fordrar korrigering. Utan att nu kunna leda i bevis, har jag 

 dock kommit till den subjektiva uppfattningen, att det hufvudsakligen är 

 trångt uppvuxna, äldre träd med små kronor och mycket smala års- 

 ringar, som stundom visa prof på afgjordt bättre formklass än af kronans 

 läge synes antagligt, d. v. s. det är hos dessa träd den aftagande ved- 

 styrkan hufvudsakligen skulle vara att finna. Hos mera normalt uppvuxna 

 träd, har jag däremot ej kunnat konstatera sådan afvikelse i stamform, att 

 anledning för mig förelegat, att för vanligast förekommande formkla.sser 

 intaga någon ny hållfasthetsfaktor i beräkningen.' Samtidigt vill jag dock 

 betona, att en systematiskt utförd undersökning af vedens hållfasthet vid 

 olika höjd, omfattande såväl olika trädslag som äfven åldrar, ståndorter 

 samt öfverskärmnings- och beståndsförhållanden, säkerligen skulle vara af 

 allra största betydelse för frågans förande till skarpare praktisk lösning än på 

 enbart teoretisk väg är möjligt. Det torde t. o. m. för praktisk verksam- 

 het ä andra områden kunna få en viss betydelse, om det med säkerhet 

 kan konstateras, att en bättre stamform än kronan anger alltid innebär 

 en mot toppen aftagande vedstyrka, ty härigenom torde för vissa bygg- 

 nadsändamål felaktig användning af sådant virke kunna undvikas. 



Formpunktens härledning för olika formklasser. 



Då vi ännu äro i saknad af ingående kunskap om vedens styrka 

 i olika stamdelar, återstår tillsvidare ingen annan utväg än att antaga, 

 att i medeltal ingen väsentlig skillnad förefinnes. På grundval af detta 

 antagande och kunskapen om afsm alningen ha vi sålunda att teoretiskt 

 utreda, hvilka olika lägen på tryckcentrum, som kunna anses tvinga 

 träden till utbildande af de afsmalnings- eller formkla.sser, i hvilka vi 

 från början sorterat vårt materiel. I tab. I finnas redan angifna de 

 formpunkthöjder, som användts vid påvisandet af stambyggnadens lik- 

 het med jämnstarka bjälken inom formklasserna 0,55 — 0,80. Dessa siffror, 

 som bilda en vackert stigande serie, böra emellertid före användningen 

 som karaktäristik på de olika formklassernas kronlägen undergå någon 



Eftersom hos innanrutteii gran ansvällning uppträder högt upp från marken, hvar- 

 igenom nedre diametrarna förstoras och formkvoten sålunda försämras, kan denna säm/r 

 form än kronan nngifver på sätt och vis förklaras bero på uppåt tilltagande vedstyrka, 

 ehuru formen är mera lokalt sammanhörande med rötans utbredning, hvarför jämna afsmal- 

 ningsserier sällan erhållas. 



.\fven hos friska träd försämras skenbart formen på grund af hög rotansvällning, 

 därest nämligen denna ej undvikes vid nedre diameterns tagande, och ha vi sålunda här en 

 ofta förekommande felkälla, som kan bidraga att neutralisera den vid aftagande vedstyrka 

 hos tall uppkommande bättre formklassen. 



