2/2* TOR JONSON. 



För praktiska ändamål är dock denna såväl bokföring som bear- 

 betning väl omständlig. Gäller uppskattningen ett visst, tämligen enhet- 

 ligt bestånd, kan man i stället for att anteckna de uppmätta höjderna 

 och formpunkterna, omedelbart i skogen inpricka dem på ett rutadt 

 papper midt för respektive diametrar på sätt, som fig. 1 1 afser att visa. 

 Höjderna komma då att ordna sig i stigande, men formpunkterna van- 

 ligen i fallande serie från klenare till gröfre diametrar räknadt, hvar- 

 jämte i regel tallens formpunkthöjder komma att ligga högre än granens. 

 Sedan tillräckligt många mätningar gjorts, möter ingen svårighet att 

 uppdraga en eller flera höjdkurvor, hvars typ i allmänhet liknar den i 

 fig. 1 1 framställda. På samma sätt kunna formpunkterna oftast tillfreds- 

 ställande utjämnas med en rät, fallande linje, och kan man sedan å 

 dessa kurvor noggrannt afläsa medelhöjd och medel formpunkt för hvarje 

 dimensionsklass. Det sålunda funna medelträdet kan sedermera kube- 

 ras, apteras och värderas enligt anvisningarna här ofvan och erhålles 

 hela dimensionsklassen genom multiplikation med stamantalet. 



Att formklassen i ett slutet bestånd måste vara något sämre hos 

 de gröfre dimensionsklasserna än i de klenare, inses lätt däraf, att dessa 

 klenare stå inklämda bland de gröfre och därför fått mindre och relativt 

 högre ansatta kronor än de härskande, som med sina toppar nä högre 

 upp i ljuset, och därför kunna hålla sin krona grön på ett längre stycke 

 af stammen.^ 



Formklass-skillnaden mellan de klenaste och gröfsta stammarna i 

 beståndet är emellertid vanligen ej synnerligen stor (sjunker t. ex. från 

 0,70 till 0,64 å 0,66) och är det egentligen endast vid aptering och värde- 

 beräkning, som man kan behöfva använda flera formklasser. Gäller 

 däremot uppskattningen endast kubikmassan, kan man med godt resultat 

 använda en för hela beståndet gemensam kuberingsklass, som då bör 

 bestämmas å de medelgrofva och gröfre dimensionsklasserna, som inne- 

 hålla viktigaste delen af beståndets kubikinnehåll. 



Om uppskattningen icke gäller ett enhetligt bestånd utan t. ex. 

 en stämplingspost tagen ur skog af olika åldrar, slutenheter och mark- 

 förhållanden kan man ej alltid på förhand räkna på, att höjder och 

 formpunkter skola ordna sig så att de enligt ofvanstående metoder kunna 

 utjämnas på rutpapper. Man kan då i stället inrätta protokoll i form af en 

 vanlig tumsedel, med brösthöjds-diametrarna skrifna upptill och stammens 

 totala längd i hela meter i kanten, hvarefter profträdens antal inprickas 

 midt för sina resp. diametrar och längder. Vid bearbetningen kan an- 



' De klenaste granarna i beståndet, hvilka stå som underväxt, göra härifrån ofta 

 undantag, ty de stå helt och hållet i halfskugga, och få längre kronor än de kanske lika 

 grofva, men sidotryckta träden, som uppe i kronslutet kämpa om fria ljuset. 



