2 74* TOR JONSON. 



Metodens användbarhet på stående träd kan sålunda så godt som 

 helt och hållet sägas bero pä, huruvida vi noggrant kunna bestämma 

 trädets längd och formkvot. Af dessa felkällor kunna ju höjdmätnings- 

 felen med goda instrument och ett samvetsgrant utförande inskränkas 

 till ett minimum och diskuteras därför ej här. Dock kan nämnas, att 

 Christens höjdmätare påstås gärna ge något för låga resultat. 



Hvad åter angår formbestämningsmetoden, eller att med hjälp af 

 formpunkten bestämma afsmalning, formkvot och formtal, så ha resul- 

 taten häraf i praktiken långt öfverträftat de förväntningar, som man i 

 teori vågat ställa på densamma, i synnerhet då man känner, huru svaga 

 alla hittills uppställda sådana metoder visat sig vara. För att här fram- 

 lägga några resultat kan nämnas, hurusom 42 tallar ur linjer på Hamra 

 kronopark genom formpunktens bestämning före fällningen uppskattades 

 med endast 0,05 % fel å slutsumman samt ett medelfel pr uppskattad 

 stam af ± 6 %. Samtidigt gåfvo 22 granar 4,4 % för högt resultat 

 med 5,7 % medelfel pr stam. Detta senare relativt stora fel pä slut- 

 summan torde kunna förklaras däraf att dessa träd till större delen ut- 

 gjordes af på tallhedar stående enstaka öfveråriga granar af nästan fjäll- 

 typ, d. v. s. långt nedgående kronor, risiga nedtill, fulla af svartlaf på 

 midten och en liten grön vippa i toppen. Formpunkten på denna i 

 Norrland ej sällsynta typ är gifvetvis långt mera svärbestämd än för i 

 bestånd uppvuxna träd. Sålunda uppskattades är 1910 en granprofyta 

 ä Malingsbo, hvarvid medelformkvoten för samtliga träd visade sig vara 

 0,73, medan 10, året förut falida profstammar visade 0,74. Den för mänga 

 af våra läsare välbekanta fasta tallprofytan n:o i (utan underväxt) å 

 samma skog bedömdes till medelformkvot inom bark = 0,73 medan 5, 

 äldre, analyserade profträd visade 0,715. Då ofvanstående resultat äro 

 framkomna efter uppskattning af delvis oöfvade förrättningsmän, af 

 hvilka stundom flera arbetat pä samma material, kunna de knappast 

 anses utgöra bevis för hvad, som af en tränad taxator med metoden 

 kan åstadkommas, men säkerligen torde man kunna påstå, att en be- 

 gränsning af kubikmassafelet pr stam till högst ± 5 % ej är orimligt 

 att hoppas. För flertalsuppskattning ställer sig saken än gynnsammare, 

 då man bör ha rätt att räkna med att plus- och minusfel verka ut- 

 jämnande på hvarandra. Men äfven om ett slutgiltigt fel på några få 

 procent vid metodens användning å stående träd ej kan undvikas, måste 

 den äfven för vissa vetenskapliga profyteundersökningar tillmätas stor 

 betydelse, då den utan större besvär och kostnader tillstädjer uppskatt- 

 ning af ett tio- eller tjugu-dubbelt större antal profträd, än som vid 

 deras fällning och sektionsvisa uppskattning är möjligt. Det är näm- 

 ligen minst lika viktigt att tillräckligt iiuhiga profträd undersökas, så 



