STUDIKR ()I'VER DEN NORRLÄNDSKA TAI.I.liNS SJUKDOMAR. 295* 



grenar och stammar af tallar i åldern 2 k 3 — 30 år; det största an- 

 gripna träd han iakttagit var omkring 30 år gammalt och hade en höjd 

 af omkring 3 m. samt en diameter af 4,5 cm. på själfva angreppsstället. 

 Emellertid uppger han, att svampen med förkärlek angriper plantor af 

 7j — I m:s höjd; angrepp på träd äldre än 30 år har han icke observerat. 



Dessa iakttagelser stämma särdeles väl öfverens med mina egna, 

 dock har jag icke anträffat svampen på tallar högre än en meter. Svam- 

 pen angriper på ett särdeles karaktäristiskt sätt: i allmänhet infekteras 

 hufvudstammen, mera sällan någon af plantans kraftigare grenar, nedan- 

 för sin öfre tredjedel (fig. i), och toppen, som därigenom afstänges från 

 näringstillförsel, torkar snart. De på den torkade delen af hufvudstam- 

 men sittande kransgrenarna och barren bli efter en öfvervintring starkt 

 nedåtriktade, hvilket torde förorsakas af det vid smältningen hopsjun- 

 kande snötäcket, och denna ställning bibehålla de sedan allt framgent. 

 Man finner äfven ehuru mera sällan exempel på att svampen infekterar 

 stammen vid själfva jordytan. Angripes en gren, kan mycelet från 

 denna så småningom träda öfver till hufvudstammen. Efter hvad jag 

 kunnat finna, angriper D. fuscosanguinea knappast tallar i god växt, en 

 omständighet, som naturligtvis är af största vikt. 



Plantornas förmåga att motstå angreppet är ganska växlande. Un- 

 derstundom är detta så kraftigt, eller ock är plantan själf så svag, att 

 svampen tämligen omedelbart tar öfverhand och dödar. I sådana fall 

 uppkomma inga kräftsvulster, kådflöden uppstå ej heller, och svampen 

 når sin slutliga utveckling på de torkade stamdelarna. Om, såsom ofta 

 händer, ett nedre grenhvarf — i allmänhet bestående af blott en eller 

 två grenar — lämnas öfrigt nedom angreppspunkten, uppstår under- 

 stundom en stor mängd knoppar omedelbart ofvan detta på själfva huf- 

 vudstammen. Dessa knoppar utvecklas i de nedre axillerna på skott- 

 leden, i hvilka som bekant tvåbarriga kortskott icke komma till anlägg- 

 ning. De äro tätt klädda af fjällika blad af mörkröd färg, och utväxa 

 till små rosettliknande skott, hvilkas assimilerande blad till en början 

 uppstå direkt på hufvudaxeln och genom sitt blådaggiga vaxöfverdrag 

 och sin småtaggiga kant fullständigt likna de primära blad, som äro ut- 

 märkande för tallen under dess första lefnadsår. Först senare uppstå 

 på dessa grenar tvåbarriga kortskott. Uppkomsten af dessa knoppar är 

 väl att anse som en direkt följd af den näringsanhopning, som måste 

 äga rum omedelbart under själfva den punkt, där svampen vunnit fast 

 fot. En analogi erbjuder i viss mån den egendomliga hypertrofi af 

 kärlsträngen i sådana barr hos tallen, som infekterats af Hypoderiiiella 

 siilcigena, hvarom jag förut i ett annat sammanhang lämnat ett utför- 

 ligare meddelande (L.\GERBEI«;, I, sid. 133, fig. 2, 3). 



