300* TORSTEN I.AGERliERG. 



vedringarna få därför en abnorm tjocklek. En tallplanta, som pa 

 angreppsstället utbildat sex stycken i det närmaste lika tjocka års- 

 ringar af blott o, 1 8 mm:s bredd, utvecklade sålunda genast efter in- 

 fektionen en ensidig, i tvärsnitt skärformad »årsring» med en största 

 bredd af 0,68 mm., d. v. s. af nära fyra gånger större tjocklek än de 

 tidigare anlagda (se fig. 2). Att denna ökning af årsringen kan blifva 

 ännu kraftigare framgår af fig. 5; de under 1910 och 191 1 utbildade 

 veddelarna äro här 8 — 10 gånger kraftigare än den för år 190g. Af 

 denna figur framgår äfven de successivt efter hvarandra anlagda kork- 

 skiktens läge i barken — här tre till antalet; af veden lefver endast 

 den under år 191 1 utbildade årsringen samt ett mindre, inåt kilformigt af- 

 smalnande parti innanför denna, hvilket sträcker sig öfver sex årsringar. 

 Då mycelet i allmänhet rycker fram åt sidorna tämligen hastigt och 

 vedbildningen mången gång är för svag, för att några öfvervallningar 

 af kräftsåret skulle kunna uppstå, bli de infekterade stampartierna under- 

 stundom försedda med smala längsgående åsar af lösare ved på den 

 sida, som ännu är lefvande; dessa åsar spränga snart sönder den gamla 

 barken (fig. 5). Understundom kan dock den nya årsringen gripa öfver 

 ett ganska stort parti af den tidigare dödade veddelen under försök att 

 öfvervalla såret, och då uppstå kräftsvulster, som i förhållande till stam- 

 mens öfriga delar kunna få en betydande tjocklek (fig. 6). 



Vid en undersökning af ett af D. calycina förorsakadt angrepp på 

 Abies sihivica i Schweiz fann SCHELLENBERG (I, sid. 277), att någon 

 anläggning af korkskikt i den lefvande barken icke ägde rum, och han 

 framhåller med anledning därutaf, att denna af Hartig först uppmärk- 

 sammade egendomlighet måste anses såsom särskildt betecknande för 

 I). Willkominii; korkskikten borde alltså saknas i den sjukdomsbild, som 

 öfriga arter af detta släkte framkalla. Af min föregående framställning 

 framgår dock, att denna förmodan icke är med verkligheten öfverens- 

 stämmande. Beträffande D. calycina har jag för öfrigt gjort den iakt- 

 tagelsen, att denna art, då den uppträder som parasit på tall, förhåller 

 sig fullständigt analogt med D. Willkomnni, sålunda äfven därutinnan, 

 att den framkallar korkskikt i värdväxtens bark. 



Granskar man under mikroskopet det af D. fuscosänguhica dödade 

 stampartiet, så finner man utan svårighet svampens hyfer. Dessa äro 

 ytterst fina, 0,002 — 0,004 mm. tjocka, rikt förgrenade och ofärgade. Deras 

 celler äro i allmänhet ganska korta men variera dock rätt mycket i längd. 

 De tjockare hyferna förekomma i barkens yttre delar. Hyferna växa 

 fram såväl inuti som mellan värdväxtens celler. I veden tränga de in 

 genom märgstrålarna (fig. 7), som ju genom sin näringsrikedom och 

 tunnväggighet torde vara särskildt tilldragande, och nå till slut in i själfva 



