STUDIER ÖKVF.K DEN NORRLÄNDSKA TALI.KNS SJUKDOMAR. 



3°'" 



märgen. I vedens längdriktning synas liyferna hufvudsakligen utbreda 

 sig genom märg och liartskanaler, hvilka senare stå i direkt kontakt 

 med märgstrålarna och vanligtvis äro alldeles utfyllda af tätt vindade 

 hyfmassor. Härifrån gå de äfven öfver till själfva vedcellerna. 



Mycelets framträngande i barken erbjuder mycket af intresse. Man 

 finner nämligen, att hyfer icke förekomma i hela det parti, som behär- 

 skas af svampen, en zon af de dödade väfnaderna, som gränsar omedel- 

 bart intill de lefvande cellelementen, innehåller icke något mycel. Då 

 svampen såsom i fig. 3 växer i stammens längdriktning, kan denna zon 



Fig. 7- Dasyscvpha fitscosangiiinca. 

 Tvärsnitt af veden med en af en cellrad bestående märgstråle, i hvilken svam- 

 pens hyfer vä.\a fram. Y- Soo. 

 Qiiersthrilt durch eine Hohpartie mit einem von einer einzigen ZcMreihe gebildeten Mark- 

 strahl, in welchem die Pilzfaden wachsen. X 800. 



understundom sträcka sig öfver 2 — 4 mm., och på ett längdsnitt af barken 

 framträder den äfven makroskopiskt som ett ljusare, väl afgränsadt parti 

 (jfr. fig. 4). Under det att cellerna i den lefvande barken äro särdeles 

 plasmarika och stärkelseförande (r), äro de här antingen fullständigt tomma, 

 eller ock innehålla de en svagt brunfärgad homogen massa {a). Deras väg- 

 gar visa tecken till förslemning, och omvandlingsprodukter från dessa 

 utfylla äfven till stor del intercellularrummen. Innan mycelet definitivt 

 tager väfnaderna i besittning, utsänder det sålunda framför sig ämnen 

 (sannolikt af enzymatisk natur), som döda cellerna och upplösa deras 

 innehåll. Samma egendomlighet i mycelets biologi har man äfven kunnat 

 påvisa hos både D. Willkovimii och D. calycina (jfr. ScHELLENBERG, 

 I, sid. 282), ehuru den som det vill synas är mycket mindre utpräglad 

 hos dessa båda arter; sannolikt förhålla sig äfven många andra disco- 

 myceter på samma sätt. Själf har jag för öfrigt en gång förut (LAGER- 

 BERG, I, sid. 132, fig. 2) haft anledning att fästa uppmärksamheten på 



