314 TORSTEN LAGERBERG. 



mången gång tillskrifvet angrepp 2Å Lopliodeyniium pinastri — har säker- 

 ligen icke varit något annat än den barr- och grentorka, som förorsakas 

 af C. abietis. — I detta sammanhang torde böra påpekas, att det genom 

 Haack's (I) studier öfver den äkta skyttesjukan måste anses vara till 

 fullo bevisadt, att L. pinastri saknar förmåga att parasitiskt angripa friska 

 barr på äldre tallar. 



År igio visade sig mycket allmänt i hela södra Sverige ett torknings- 

 fenomen på tallen, och talrika meddelanden därom ingingo till skogs- 

 försöksanstalten. Under våren och försommaren blefvo barren på enstaka 

 grenar i kronorna plötsligt röda, i vissa bestånd så starkt, att dessa i sin 

 helhet fingo en rödaktig anstrykning, som redan på långt håll föll i 

 ögonen. Detta var exempelvis fallet i Jönköpings och Eksjö revir, på 

 Hasselfors bruks skogar i Närke m. fl. andra ställen. Vid en resa 

 mellan Nässjö och Halmstad i början af juni nämnda år hade jag själf 

 tillfälle att se denna talltorka, som då var särdeles vanlig utefter järn- 

 vägslinjen ända ned i Halland. Såväl i timmerskog som i unga bestånd 

 uppträdde den på likartadt sätt. Mångenstädes i mera exponerade lägen 

 gjorde det hela intryck af frostskada, men då torkan äfvenledes förekom 

 i tätt slutna och väl skyddade bestånd, kunde ju frosten knappast vara 

 dess orsak. I skogar söder om Eksjö anträffade jag sålunda enstaka 

 omkring 30 år gamla tallar — underväxt i äldre tallskog — som stodo 

 med nästan fullständigt röda kronor. Undersökte man själfva grenarna 

 så fann man, att dessa voro spröda och torra så långt ned som deras 

 barr voro döda. Karaktäristiskt för denna torka var i öfrigt dess plöts- 

 liga uppträdande ungefär vid den tidpunkt, då tallarna ånyo började att 

 växa. I den mån som sommaren framskred, blef den emellertid allt 

 mindre påtaglig, och på hösten i september kunde jag i de bestånd, 

 som jag på våren hade undersökt, och som då i stor utsträckning voro 

 röda, endast med svårighet återfinna en och annan gren med döda barr. 

 Att spåren efter angreppet så snart utplånas beror därpå, att de döda 

 barren snart falla af, och de torkade grenspetsarna falla naturligtvis icke 

 så lätt i ögonen, sedan de blifvit barrlösa. 



Som exempel på huru angreppet i ett enstaka fall tog sig uttryck 

 efter sommarens slut, meddelar jag här följande anteckning (gjord den 

 Q september 1910) från ett bestånd omkring 0,5 mil väster om Eksjö. 

 Den skadade tallen var omkring 3 meter hög och stod fritt i ett väl 

 skyddadt läge. Nästan på alla grenar voro igog års skott angripna. 

 Toppskottet var dödt, och af de sex öfre kransgrenarna lefde endast 

 tvenne. Af dessa åter var den ena frisk endast vid basen, den andra var 

 oskadad och hade med sitt nya årsskott inriktat sig vertikalt för att er- 

 sätta hufvudstammen. För öfrigt voro grenarna skadade så, att endast 



