STUDIER ()FVER DK.N NORRLÄNDSKA TALLENS SJUKDOMAR. 3 ' 9'" 



af Cynanchuiii vincetoxicuiii och Pteonia officiualis. Huruvida detta sta- 

 dium utgör ett nödvändigt led i svampens utvecklingshistoria, därom ha 

 emellertid åsikterna varit delade. Många författare ha nämligen hållit 

 för troligt, att aecidiesporerna ägde förmåga att direkt angripa tallen just 

 på grund däraf, att värdväxterna för Croitaitimii helt och hållet saknas 

 inom stora områden, där Pcridoiniuiii är allmänt spridd (se RoSTRUP, 

 I, sid. 314 — 315). Så har hos oss Cynanchiuit^ den enda värdväxt för 

 Cronartiuiii, som egentligen torde kunna komma på tal, en utprägladt 

 ostlig utbredning och går icke längre mot norr än till norra Uppland, 

 men Peiidciiiiiiiiii uppträder det oaktadt öfver tallens hela utbrednings- 

 område. En annan möjlighet fanns naturligen också, att det på tallens 

 stam och grenar förekommande, till synes enhetliga a;cidiet ' Perideriiiium 

 piiii' i själfva verket utgjordes af flera former med olika utveckling. Med 

 stöd af de resultat, som framgått af talrika infektionsförsök, kan man 

 nu med bestämdhet påstå, att detta är händelsen. Mycket intressanta 

 ur denna synpunkt äro bl. a. de undersökningar, som utförts af J. I. LiRO 

 (I, II) i Finland, och hans resultat torde väl äfven äga sin tillämplighet på 

 hela det nordsvenska tallområdet. Redan 1897 och 1898 hade Kleb.\HN 

 (I, sid. 380) gjort försök att utså jecidiesporer på tall för att se, om Peri- 

 dermiuin hade förmåga af direkt reproduktion, men resultaten blefvo ute- 

 slutande af negativ art. LiRO har sedan återupprepat dessa försök, men 

 utgången blef i hvarje fall densamma. LlRO kunde icke heller öfverföra 

 svampen på friska träd genom att transplantera mycelförande barkstycken 

 på dessa. Däremot lyckades det honom att med Peyidcniiiiim-s^porex 

 på blad af Pcdkulavis palusiris framkalla den redan förut kända Cron- 

 artium pedicularis (Dietrich) Lindr. Samtidigt torde böra framhållas, att 

 försök att framkalla Cro^tartium på /feöw/^-blad med samma Perideniauiii- 

 sporer icke lyckades (LiRO, II, sid. 24). Äfven denna omständighet tyder ju 

 på att det här är fråga om en annan Pendcnniitm-iorm än den, i hvars 

 utveckling Cr. Jiaccidiun ingår. Om det alltså får anses fastslaget, att 

 denna form, hvilken då äfven skulle förekomma i hela det nordliga Sverige, 

 kan värdväxla med Pedicularis palustris, så är naturligtvis i och därmed 

 icke sagdt, att detta nödvändigt måste vara fallet. Det förefaller ganska 

 sannolikt, att ännu någon annan eller kanske flera örter äro värdväxter 

 för svampens uredo-teleutosporstadium, då Pedicularis på tallheds- 

 områdena hos oss icke på långt när uppträder i den mängd, som den 

 ytterst vanliga förekomsten af Perideriiiium synes erfordra, en förmodan, 

 som för öfrigt redan förut framställts af Hesselm.'VN (se Skogsvårds- 

 föreningens tidskr. 1907, sid. 295). Det återstår sålunda ännu att utreda 

 denna fråga. Till stor del beroende på denna utredning äro naturligtvis de 

 metoder, som böra vinna tillämpning vid sjukdomens bekämpande. 



