32 2* TORSTEN LAGERBERG. 



Efter allt att döma äga de träd, hvilkas toppar dödats af Pciidci- 

 niium för så länge sedan, att bark och grenar blifvit afstötta, d. v. s. 

 sådana träd, som i ordets egentliga mening erhållit en verklig toppgadd, 

 icke längre någon betydelse för sjukdomens spridning, och genom att 

 aflägsna dem torde man icke vinna mycket vid sjukdomens bekämpande. 

 Ur denna synpunkt skulle det säkerligen vara betydligt mycket nyttigare 

 att söka oskadliggöra alla små, af Periderviiuni angripna plantor samt 

 skador å smärre grenar i kronorna på äldre träd. Pä tallhedarna kring 

 Jörn visade det sig sålunda vara mycket vanligt, att tallar af omkring 

 meterhöjd voro angripna på hufvudstammen, och dä Pcridcyniium ur 

 näringssynpunkt är mera fordrande än många andra parasitsvampar, an- 

 griper den bland småtallarna särskildt sådana, som äro af växtligt slag; 

 i de flesta fall hade hufvudstammen direkt infekterats. På mera fritt 

 stående träd i 30 — 40-årsåldern med långt ned kvarsittande grenar före- 

 kommo mycket ofta talrika, från hvarandra isolerade angrepp på de 

 finare grenarna. Dessa grenar dö emellertid, sedan svampen väl en gång 

 utvecklat sina aecidier på dem, men mycelet lefver fortfarande och vandrar 

 nedåt grenen (fig. 24). För hvarje nytt år som går utbildas därför 

 fruktkroppar på allt äldre grenpartier, och till slut kan svampen träda 

 öfver till själfva hufvudstammen. Genom att i tid aflägsna de små gren- 

 skadorna skulle man därför med säkerhet kunna rädda månget värde- 

 fullt träd, frånsedt den stora nytta, som dessa skadors aflägsnande äfven 

 i öfrigt skulle medföra, då de ur smittosynpunkt måste anses vara sär- 

 deles farliga. 



Innan jag lämnar denna svamp, vill jag anföra en iakttagelse öfver 

 en insektskada, som mycket ofta uppträder i förening med Pcridcrmium- 

 angreppen, hufvudsakligen sådana på stammarna af omkring 30-åriga 

 träd i god växt. Det var nämligen vanligt att finna det af svampens 

 mycel uppdrifna och förtjockade barkpartiet behängdt med små brunaktiga 

 exkrementhopar, och vid närmare undersökning anträffade jag i barken — 

 som jag då ansåg — en tortricidlarv, till färgen ofvan rödbrun, undertill 

 ljusare och med svart hufvud och nacksköld. Denna larv åt långa, slingrande 

 gångar i barkens inre, omedelbart intill veden gränsande delar och kunde 

 därvid gå rundt om stammen. Det är tydligt, att toppen på trädet så mycket 

 säkrare är hemfallen ät förgängelse, då denna larvskada tillstöter. Hvilken 

 art, som i detta fall föreligger, har jag icke kunnat afgöra, då de insamlade 

 larverna icke ha kunnat kläckas. Intressant nog har emellertid Elfving 

 (I, sid. 96) i Finland gjort en iakttagelse, som torde kunna kasta ljus öfver 

 denna fråga. Han uppger nämligen, att han sett ungtallar angripna af 

 larven till Dioryctria abietella Zk. (tillhörande pyraliderna bland smä- 

 fjärilarna) och tillfogar, att det egentligen är af svamp (Peridermium) 



