STUDIER ÖFVER DEN NORRLÄNDSKA TALLENS SJUKDOMAR. 323* 



angripna partier, som insekten tycks välja för sitt förstörelsearbete. 

 Det är därför ingalunda osannolikt, att det är larven till denna fjäril, 

 som jag anträffat under enahanda förhållanden hos oss. 



Tallens fiender bland insektsvärlden äro som bekant mänga, och det 

 är naturligtvis icke min mening att för Norrlands vidkommande lämna 

 någon uttömmande framställning af dem; jag skall inskränka mig till 

 att fästa uppmärksamheten på ett par vifvelformer, som spela en stor 

 roll för återväxten på de norrländska tallhedarna, 



Pissodes notatus Fabricius. 



Denna lilla vifvelart har sannolikt en vidsträckt utbredning öfver 

 hela vårt land. HOLMGREN (I, sid. 99) uppger den för hela vårt område, 

 MjÖKERG (I, sid. 56) däremot sätter dess nordgräns till Medelpad. Som- 

 maren 191 1 var arten ytterst allmän pä tallhedarna kring Jörn, och den 

 har därför med all sannolikhet den vidsträckta förekomst, som HOLM- 

 GREN anger. 



Den 5 — 8 mm. långa skalbaggens grundfärg är mörkt kopparbrun. 

 Thorax är kullrig och fint punkterad samt har skarpt spetsade bakhörn, 

 täckvingarna äro på längden punktstrimmiga, nära spetsen knöllikt upp- 

 drifna. Kroppen är tätt beströdd med små gulhvita fjäll, hvilka på 

 thorax äro sammanförda till fyra stycken, i en tvärrad ställda punkter; 

 skuteilen är gulhvit. På täckvingarna bilda fjällen tvenne tvärband, af 

 hvilka det främre är smalare och af brutet vid suturen, det bakre är bredare. 



Artens biologi är tack vare Ratzeburgs (I, sid. 143 — 144) undersök- 

 ningar väl känd. Dess betydelse som skadeinsekt ligger enligt denne 

 författare förnämligast däri, att larverna lefva icke blott i fällda eller 

 sjuka stammar utan äfven och med förkärlek angripa friska plantor af 

 4 — 8 års ålder, och dessa uppgifter återkomma äfven i den svenska 

 skogsentomologiska litteraturen. Med säkerhet torde dock åtskilligt åter- 

 stå att utröna angående denna skalbagges lefnadsförhållanden hos oss. 

 Mina egna iakttagelser häröfver stämma bäst öfverens med dem, som 

 Elfving (I, sid. 94) gjort i Finland. Elfving hade hösten 1902 funnit 

 P. notatiis som en beaktansvärd skadeinsekt på ett af honom närmare 

 undersökt tallhedsområde; till en början höll han före, att den endast 

 uppträdde sekundärt på redan döda tallar, men han måste snart modifiera 

 sin uppfattning, då han fann, att den fuUbildade Insekten gjorde en icke 

 ringa skada på växande plantor »genom att ställvis och stundom i 

 ganska hög grad ansticka träden, som genom ett rikt kådflöde å sär- 

 skilda delar af stammen, synnerligast de nedre partierna, försätter trä- 



Skogsvärds/breniHgens tidskri/t, Facka/debiinsen iqi2. X 



