324* TORSTEN LAGERBERG. 



den i ett sjukdomstillstånd, som småningom kan medföra döden». Att 

 den fullbildade insekten i hög grad är skadlig för de små oväxtliga 

 plantorna på våra tallhedar fann jag snart. Genom att äta sig in i bar- 

 ken förorsakar den nålstickliknande häl på stammarna, som låta små 

 klara kåddroppar sippra ut. Djuren pläga börja vid marken och fort- 

 skrida sedan med sin skadegörelse ett längre eller kortare stycke upp- 

 för stammen, understundom ända upp till toppen. Jag anträffade flera 

 gånger stammar, som hade barken så tätt punkterad af insekten, att 

 den formligen liknade ett fint såll. Plantorna reagera mot angreppet 

 genom att utbilda korkskikt kring såren, och den sekundära barken kan 

 därför blifva alldeles uppfylld af små, från hvarandra isolerade kork- 

 bollar. Ofta fann jag på detta sätt angripna tallar, som stodo i begrepp 

 att dö till följd af dessa många små angrepp. Afven om dessa själfva 

 icke skulle verka dödande, så torde de ändock utgöra en stor fara för plan- 

 torna, då de uppenbarligen bilda särskildt lämpliga ingångsportar för 

 tallhedens parasitiska svampformer, i synnerhet DasyscypJia fuscosan- 

 gitmea och Crumenula pinicola. I många fall var det alldeles tydligt, 

 att svampskadorna utvecklat sig med dessa vifvelbett som utgångspunkt. 

 Skalbaggens utvecklingsstadier anträffade jag icke i friska plantor 

 utan endast i döende, ja, mången gång i sådana, som redan länge 

 varit döda. Vid stammens bas fann man de fina gångarna efter larverna, 

 som vid tiden för undersökningen — den 14 — 19 juli igii — befunno 

 sig i de mest olika stadier af utveckling. Jag anträffade äfven puppor 

 i mängd, däraf ett flertal fullt kläckningsfärdiga. Förpuppningen synes 

 i allmänhet ske vid stammens bas i själfva jordbrynet, och puppkam- 

 maren urätes i vedens yttre del och täckes utåt med de urgnagda trä- 

 spånorna. 



Magdalis violacea (L.). 



M. violacea är en särdeles vacker liten vifvel. Hela djuret är om- 

 kring 4 mm. långt och mörkt stålblått till färgen. Snabeln är fin och 

 starkt bågböjd, thorax finkornig, rundadt hvälfd och framåt afsmalnande 

 samt har tagglikt utdragna bakhörn. Täckvingarna äro försedda med 

 10 långsgående smala punktstrimmor, mellan hvilka finnes en rad små 

 gropar. Vid basen hafva de en liten rundad, utskjutande flik, som täc- 

 ker öfver bakkanten på thorax. 



Denna lilla vifvel är sedan gammalt känd som skadeinsekt på skogen, 

 och Ratzeburg (I, sid. 125 — 126) framhåller också, att den är allmän pä 

 tall. Larverna lefva i barken eller äta sig in i märgen och kunna där- 

 igenom blifva farliga för yngre tallar. Den fullvuxna insekten angriper 

 plantorna på samma sätt som P. notatiis. Anmärkningsvärdt nog på- 



