STUDIER ÖFVER DEN NORRLÄNDSKA TALLENS SJUKDOMAR. 3 2 5* 



pekar Ratzeburg, att M. violacca och P. notatus ofta pläga uppträda 

 i sällskap och understödja hvarandra i skogens ödeläggande, hvilket så- 

 lunda genom mina iakttagelser ytterligare bekräftas. Ofta fann jag båda 

 arterna tillsamman på samma tallplanta och hade äfven tillfälle att se 

 M. violacea i arbete. Dess punkteringar äro finare än de, som härröra 

 från P. notatus: RATZEBURG säger sig endast ha sett helt ytliga angrepp, 

 jag fann emellertid ett exemplar, som hade ätit sig in i barken till sna- 

 belns hela längd, och det är därför sannolikt, att M. violacca åstadkom- 

 mer lika stor skada genom sina punkteringar som P. iwtatns. 



Hvad bör nu göras för att så vidt möjligt undanröja den fara, som 

 hotar återväxten pä de norrländska tallhedarna från svampar och insek- 

 ter? Svampar äro ju i allmänhet svåra att direkt bekämpa, men så vidt 

 jag kan se, skulle detta låta sig utföra på en mera indirekt väg och 

 med stora utsikter till framgång. Af de svampformer, som visat sig 

 vara af särskild betydelse för återväxten, Dasyscyplia fuscosangiiinea, 

 Crunieiiula pinicola och Phacidiuni mfestans, angripa de förstnämnda 

 med förkärlek oväxtliga plantor, och man torde därför genom att sörja 

 för att plantorna redan från början komma i god växt kunna högst 

 väsentligt reducera den ofantliga skada, som dessa två svampar föror- 

 saka. Betydligt mycket svårare ställer sig dock saken, då det gäller 

 Pil. infestans, som i sitt uppträdande tydligen icke särskildt gynnas af 

 en dålig utveckling hos tallarna; sannolikt skulle man dock genom att 

 i rätt tid (d. v. s. före apotheciernas mognad) oskadliggöra angripna plantor 

 kunna åstadkomma åtskilligt till förekommande af sjukdomens ytterligare 

 utbredning, åtminstone i kulturbestånd. För svamparnas del torde man 

 sålunda kunna göra det påståendet, att återväxtfrågan på tallhedarna i 

 själfva verket är en kulturfråga. 



Äfven beträffande insekterna och särskildt de nu behandlade vif- 

 velarterna gäller det att i möjligaste mån hålla bestånden i god växt- 

 kraft, om man vill undvika permanenta härjningar. Då båda dessa skal- 

 baggar med förkärlek utvälja undertryckta och sjuka plantor för sitt för- 

 störelsearbete, och då den på tallhedarna spirande återväxten i så säll- 

 synt hög grad måste betecknas som oväxtlig, så förstår man ju, hvilka 

 stora möjligheter till förödelser dessa skalbaggar för närvarande äga. 

 Mera direkt kan man naturligtvis bekämpa dem genom att aflägsna och 

 förstöra sådana sjuka och döda plantor, som innehålla larver och pup- 

 por, och det är tydligt, att man äfven måste tillgripa detta kampmedel, 

 då det en gång på allvar gäller att taga våra vidsträckta tallhedsområ- 

 den under en rationell kultur. 



